4<»0 ISMERTE l'ESEK. 



Külön vannak még feltüntetve : 



Sóstavak. 



Meszes kőzeteken képződött talajok a hegységben, humuszos karbonátosak. 



Magas hegyes vidék talajai a silikatos márgás kőzeteken. 



Alluviális talajok (a folyók és tavak kiiszapolt hordalékail. 



Üntésföldek közvetlen a folyópartok hosszában. 



Végül egy vörös vonallal jelezve van déli határa a morénak hordalékainak. 



E munka ismertetésével rá akartam irányítani szakembereink figyelmét 

 Oroszország gazdag talajismereti irodalmára. Fölötte nagy horderejét ez iroda- 

 lom megismerésének indokolhatja az a körülmény, . hogy hazánk és Orosz- 

 ország talajviszonyainak kialakulásában számos közös vonás van. Csupán a 

 területi kiterjedés nagyságában van különbség az egyes közös talajtípusokat 

 illetőleg. Mezőgazdasági fejlődésük alaj)ján a tsernozemet, mely Közép- és Dél- 

 Oroszország óriási kiterjedésű síkságát borítja, mint az orosz steppe, marad- 

 ványát itt nálunk — bár kisebb mértékben — szintén föllelhetjük. A tsernozem- 

 képző processus mellett közösek még a podsolor- és sóstalajok képződésének 

 körülményei is, metyek az Orosz síkságon szintén csak nagyobb méreteikben 

 különböznek a mi Alföldünkéitől, 



Hogy a mi talajviszonyaink nem kerülik el az orosz szakemberek figyel- 

 mét, bizonyíthatja DoKUTSAEV-nek már 1885-ben megjelent munkája: «Dél- 

 oroszország steppéinek összehasonlítása a magyarországi és hispániaikkal*. 



TiMKó Imre. 



(3.) ]^a propa< lation des o/icles sisiniques par M. Ch. Jordán dr. és Se, 

 directeur du Bureau Hongrois de calculs sismologiques. Extráit de la 

 «Eevue Générale des Sciences pures et appliquéesi). 1907. Paris. 



Dr. JoEDAN munkája az első, a mely összefoglaló, áttekintő kritikai 

 képét adja a földrengéseket tárgyaló elméleteknek. Mielőtt az egyes elméletek 

 ismertetésébe fogna, röviden összefoglalja a földreugési megfigyelések mai 

 állását. Ismerteti az ú. n. fázisokat és konstatálja, hogy az észlelések ma még 

 nem annyira pontosak, hogy azokat a különböző elméletek megítélésénél 

 mintegy döntő bírákul tekinthessük. Ezért a szerző maga is kifejezi, hogy ez 

 értekezést nem tekinti utolsó szónak az elméletek elbírálásában. 



Elsőnek a japánok elméletét ismerteti a szerző. Omoei, Imamura, Naoaoka 

 és más japán tudósok azt állítják, hogy a földrengések a Föld felületén, vagy 

 legalább a fölülettel párhuzamosan a földkéregben terjednek. A több fázisnak 

 megfelelő többféle terjedési sebességet Nagaoka olyképen állítja elő, hogy a 

 kéreg egyes rétegeit különböző rugalmasságúaknak tekinti. Fölveszi továbbá, 

 hogy a rugalmasság a felszín alluviális rétegétől a kristályos palarétegen át 

 egy bizonyos mélységig folyton nő, azután folyton csökken. A rugalmasság 

 tudvalevőleg a sűrűség erősbödésével nő, a hőmérséklet növekedésével fogy. 

 Minthogy a felülettől a Föld belseje felé iigy a sűrűség, mint a hőmérséklet 

 folyton növekedik, fizikai szempontból eléggé plausibilis az a föltevés, hogy a 

 két egymás ellen működő ok a rugalmasságban közbenső maximumot hoz 



