ISMERTETÉSEK. 491 



létre, a honnau fölfelé is, lefelé is a rugalmasság csökken. Foglalkozik azután 

 "WiECHERT elméletével, mely szerint a fázisok a felszínről visszaverődő (total- 

 reflexio) hullámokként foghatók föl. Ezt az elméletet Joedax dr. pár sorban 

 megcáfolja, kimutatva, hogy azok határozott ellenmondásban vannak meg- 

 figyeléseinkkel. Tüzetesen ismerteti azután Kövesligethy elméletét ; nemcsak 

 nzért, mert az magyar eredetű, hanem ama nagy érték miatt is, melyet 

 JoKDAN dr. ez elméletnek tulajdonít. Foglalkozik azonkívül Benndoef elméleté- 

 vel is, de csak röviden, mert Benndorf első hipotézise csekély értékű, a má- 

 sodik pedig nem egyéb, mint a Kövesligethy elméletének általánosabb alakja, 

 mely Kövesligethy munkája után jelent meg. 



Az értekezésnek legkiemelkedőbb része az, melyben szerző a saját elmé- 

 letét ismerteti. Cauchy kidolgozta annak idején a végtelen mélységű folyadék 

 felületén terjedő hullámok mozgásának törvényeit. Vizsgálatai arra vezették, 

 hogy ezek a hullámok nem egyenletes sebességgel, hanem sebesedő mozgás- 

 ban terjednek tova. Jordán dr. a Föld belsejét végtelen mélységű tengernek 

 tekinti és úgj fogja föl, hogy a nagy távolságra terjedő földrengések ezen a 

 folyadékfelületen terjednek. A megfigyelések azt mutatják, hogy a rengések 

 kiterjedése nincs arányban azok erősségével. Némely aránylag gyönge rengés 

 igen nagy területen érezhető, míg más erősebbek kisebb területre szorítkoz- 

 nak. Jordán dr. ebből azt következteti, hogy a vulkanikus rengések, a melyek- 

 nek fészkét ö csekélyebb mélységbe helyezi, a földkéregben mennek végbe, a 

 mely csekély rugalmassága folytán rohamosan gyöngíti a lökés erejét. A mé- 

 lyebb eredetűnek gondolt tektonikus rengések ellenben a folyadék felületén 

 csaknem akadálytalanul terjednek a Föld egész kerületén, úgy hogy ezeknek 

 sem kell sokkal nagyobb utat raegtenniök a szilárd kéregben, mint a kis 

 távolságra terjedő rengéseknek. Hogy a hullámok ily módon terjedjenek, 

 ahhoz nem elég föltételeznünk a vékony szilárd kéreg és a középpontig ter- 

 jedő folyadéktömeg létezését ; föl kell tételeznünk azt is, hogy a szilárd és 

 folyékony tömegek nem fokozatosan, hanem hirtelen mennek át egymásba, 

 tehát, hogy az érintkezésnél discontinuitas áll fenn. Szakítanunk kell tehát 

 abbeli felfogásunkkal, hogy a szilárd és folyékony közt még rugalmas, majd 

 nyúlós, plasztikus rétegek terülnek el. Szakítanunk kell azzal a felfogással, 

 hogy a szilárd kéreg nem érintkezhetik közvetlenül, átmenet nélkül a folyé- 

 kony testtel, mert «natura non facit saltum». Joggal hivatkozhat Jordán dr. 

 e helyen a vizén úszó jégre ; itt ugyanolyan discontinuitas van, mint a milyet 

 ö a Föld belsejében föltételez. Szerző még egy lépéssel tovább vaegj az ana- 

 lógiában. Az 1906 szeptember havában Budapesten tartott nemzetközi geo- 

 déziai kongresszuson Hecker bemutatott egy diagrammot, a mely a hajó moz- 

 gását ábrázolta. Jordán dr. úgy találta, hogy ezek a legnagyobb mértékben 

 hasonlítanak a földrengésjelző ingák följegyzéseihez. Az analógiából azt követ- 

 kezteti, hogy a földkéreg egészen úgy úszik az alatta levő folyadékon, mint a 

 Jeges-tenger jege a vizén; egyes táblái nincsenek teljesen összefagyva, hanem 

 majdnem olyan szabad mozgást végezhetnek külön-külön, mint a hajó. 



Fizikai ellenvetést aligha találhatunk Jordán di-. eme föltevése ellen ; 

 kívánatos volna azonban, ha geológusaink szintén hozzászólnának e szép hipo- 



