ADATOK A TENGERMELLÉKI TITHOX ISMERETÉHEZ. 15 



A szkapolit ismeretes már eddig is néhány eruptiv kőzetből, legköze- 

 lebb Brauns * fogja az eifelhegységi szaniditbombákban előforduló szkapolitot 

 behatóan ismertetni. 



ADATOK A TENGERMELLÉKI TITHON ISMERETÉHEZ. 



Irta VoGL Viktor dr. 



A Qiiarneró északi partjait kréta- és eocénkorú vonulatok alkotják, me- 

 lyeknek legalsó része szürke, néha vörösfoltos, legtöbbnyire breccsiás mészkő. 

 Ezt a képződményt Stache Guido az átnézetes felvételek alkalmával Klaus- 

 rétegeknek határozta meg. Hogy ez a breccsiás mészkő krétakorú, azt az 

 Isztriában, Krajnában, Dalmáciában térképező osztrák geológusok már régeb- 

 ben felismerték, mert sikerült kimutatniok, hogy közvetlenül alatta mindenütt 

 tithonkorú mészkő következik. 



Ez a tithon mészkő a magyar birodalom területére eső tengermelléken 

 is megvan. Vékony 2 — SVa km széles sáv alakjában Krajna felől körülbelül 

 E — D-i irányban csap át a birodalom határán, később mindinkább délkeletre 

 fordul és Növi meg Zengg között kiér a tengerpartra. Mint említettem, eleinte 

 aránylag nem vastag, vonulata legfeljebb 2^ 2 km széles, a Lici-mezőtöl keletre 

 azonban hirtelen kiszélesedik, s most már 4—5 km széles. A tithonvonulat- 

 nak ez a hirtelen kiszélesedése valószínűleg hosszanti vetődésekre vezethető 

 vissza, melyek mentén a rétegek megismétlődnek. A rétegek dőlése megfelel 

 területünk idősebb képződményeinek általános dölésirányának, nyugaton 

 17— ISh keleten 14— lö^^ felé fordul. 



A tithon felső határa az adriamenti karsztban mindenütt igen éles és 

 már messziről felismerhető. A kréta-breccsia egyike legelkarsztosodottabb .kő- 

 zeteinknek. Eendesen kopár sziklatengert találunk rajta, melyet csak itt-ott 

 tarkáz egy-egy terrarossza folt, amelyen fű vagy egy-egy bokor veti meg a 

 lábát. Ha erdő borítja, akkor is vakító fehérre mállott breccsiasziklák világí- 

 tanak ki a sötétzöld fenyőfák közül, messziről jelezve az erdő járhatatlan- 

 ságát. A tithonmészköre érve minden átmenet nélkül szelídebb térszínt talá- 

 lunk. Humusszal borított füves lejtők, többnyire lombos erdők jellemzők erre 

 a kőzetre, melyet mállott állapotában sötétebb színe is megkülönböztet a kréta- 

 breccsiától. 



Ugyanilyen éles a tithon alsó határa is. A tithon alatt sötétszürke, úgy- 

 szólván fekete liászmészkő következik, mely a breccsiához hasonlóan fehér 

 mállási felületeket alkot, szintén sziklás hegyvonulatokat épít fel, melyeken 

 vagy fenyves vagy kevert erdő tenyészik. 



■* Neues Jahrbuch für Mineralogie, Geológia u. Paláontologie. XXXV. Bei- 

 lage Bd. Seite 119. 



