176 D= PAPP KÁROLY 



agyag vonulatát képzeltem folytonosnak, de magukat a sótömzsöket már 

 akkor négy elszakított helyzetben ábrázoltam, embrionális antiklináli sok- 

 kal burkolva azokat. 



Amikor Lóczy Lajos egyetemi tanár úr ajánlatára 1907-ben Mály 

 Sándor pénzügyminiszteri tanácsos úr a kálisókutatásokkal megbízott, 

 mellém osztván segédkezésül Böhm Ferenc és Budai Ernő bányamérnök 

 urakat, 1907 július 20-án a désaknaisótelepek körül azzal a tudattal kezd- 

 tük vizsgálatainkat, hogy itt a legnyugodtabb településű sótömzsöket talál- 

 juk. Nagyon meglepődtünk azonban, amikor a nyugodt helyzetűnek tar- 

 tott désaknai sótömzsben szeszélyesen gyűrődött, hurkosán átforgó réte- 

 geket láttunk, sőt a sóbányába vivő Lajos-tárna félkilométeres hossza- 

 ságában magát a sós agyagot is 70° DK dűlésű padokban mérhettük. 

 Körülnézve Désakna vidékén, a dacittufa kőfejtőkben 60 — 70° dűlésű 

 padokat találtunk, konstatálva, hogy az oláh templom körűi a dacittufa- 

 padok ÉK felé, míg az Erdőkútnál DK felé dűlnek, tehát hogy az egész 

 désaknai sótömzs egy hatalmas boltozat tengelyében helyezkedik. 



A Désaknától keletre fekvő Szásznyires határában a Bandó-patak 

 kösósziklákon folyik. A sóházzal szemben levő kősósziklákat dacittufa 

 borítja 30° dűlésű padokkal, s az ellenkező oldalon : a Pusztabérc nevű 

 szakadék 50° dűlésű homokkőlapokat mutat. Az ellenlejtes dűlésekből 

 konstatáltuk, hogy a szásznyíresi sósziklák is egy antiklinális tengelyé- 

 ben vannak. Néhány hetes vizsgálataink után jelentettük Lóczy Lajos 

 tanár úrnak, hogy az Erdélyi Medence északnyugati csücske nem olyan 

 nyugodt, mint képzeltük; mert ahol a legkisebb sótömzs jelentkezik, ott 

 mindjárt meredek boltozatba ugranak a mezőségi rétegek. A sótömzsöket 

 lépésről-lépésre kutatva, a sajó völgyi, szászpénteki, görgényi sósziklákon, 

 a szovátai s parajdi sómezőkön mindenhol megállapíthattuk, hogy a 

 sótelepek zónájában erősen gyűrődöttek a rétegek. 



Erdély keleti peremén arra is rábukkantunk, hogy a márgás agyag- 

 rétegeknek tekintélyes csoportja nem a felsömediterránba, hanem rész- 

 ben a szarmáciai s részben a pannoni ai-pontusi emeletbe tartozik. Neve- 

 zetesen Beszterce és Szováta között mintegy 80 kilométer hosszaságban 

 a szarmáciai és alsópontusi rétegeket kövületekkel sikerült ' kimutatni. 

 A Besztercétől keletre eső Kusma határában: CerilJtiiim jdctuni Bast, 

 Cerithiuin rubiginosum Eichw., Cardium ohsoletutii Eichw., Tapes 

 grefjaiia Partsch és még számos kövülettel a szarmáciai emeletet; míg 

 Déda-Ratosnya, Görgényüvegcsür, Köszvényesremete és Szováta községek- 

 ben a Congeria Banatica Hörnes, Limnocdrdium Síjiinioisc, Limno- 

 cardiuiu Winkleri Halaváts, Linnuievx vclulinu^ Desh. és még számos 



* Tapp Károly : A kálisó és a kőszén állami kutatása. A. m. k. Földtani 

 Intézet 1907. évi jelentése, á45 — 246. 



