180 D' PAPP KÁROLY 



dése még ma is olyan bizonjialan, mint hat évvel ezelőtt. Az Erdélyi 

 Medencében végzett 30 fúrás közül sótestet egy fúrás sem talált a szent- 

 benedelvin kívül. Pedig a Medence belsejében most már tekintélyes mély- 

 ségű fúrások vannak. így Nagy sármáson az I. számú fúrás 627 m, a 

 Illa) sz. 974 m ; a IV. sz. fúrás Szászrégenben 894 m mély ; az V. sz. 

 fúrás Marosugrán jelenleg 1282 m, tehát hazánknak ezidöszerint a leg- 

 mélyebb fúrása. A VII sz. fvirás Dicsöszentmártonban 515 m mélységet 

 ért el. A X — XXIX. fúrások a földigázok céljából mélyesztve, nagyobb- 

 részt csak 100 — 300 m mélység között vannak. 



A kálisók utat ások kérdésében a geológusok tábora je- 

 lenleg két csojíortra oszlik : az egyik a kételkedők, a másik 

 a bízók csoportja. 



A) A kételkedő geológusok érvei a következők : Az Erdélyi 

 Medence felülete magas fensík, amelynek harmadkori rétegei nyugodt 

 településben húzódnak mérföldeken át. Nagyobb arányú rétegzavargások 

 csak a medence peremén vannak, ahol különösen a gipsz- és a sótele- 

 pek környéke szemmel látható gyűrődéseket mutat. Ha Erdély sótelepein 

 végig járunk, azt látjuk, hogy azok köröskörül a miocénmedence szélein 

 helyezkednek. így ha délnyugatról kiindulunk, Vízaknáról észak felé 

 Balásfalván és Kisaknán át Marosujvár sóbányájához jutunk, innét Torda, 

 Kolozs és Szék hatalmas sómezőin át a désaknai sóbányákhoz érünk. Északon 

 a szásznyiresi és a sajóvölgyi sósziklák bukkannak elő, majd a sajómagyarosi 

 sótelepek délkelet felé a bilaki, szászpénteki s agörgénysóaknai sótömzsökben 

 folytatódnak. A Hargitta peremén a szovátai, parajdi, sófalvai sósziklák, 

 a székelyudvarhelyi sósforrások tűnnek elő, míglen a homoródvölgyi só- 

 sziklákon át vissza délnyugatnak fordulva. Kőhalom és Szentágota só- 

 szikláit érintve, ismét Vízaknára jutunk (L tábla). Ahol a legkisebb só- 

 sziklácska is kibukkanik, azon a rétegek azonnal fölemelkednek és köpeny- 

 szerűén burkolják a sótestet, legyenek ezek a fedőrétegek akár mediterrán, 

 akár szarmáciai, akár pannoniai-pontusi képződmények. Ha ezek a só- 

 burkok hosszanti irányban megnyúlnak, úgy az antiklinálisok támadnak. 

 Ezek az antiklinálisok a gipsz- és a sótelepek fölött 50— G0° meredek 

 dűlést is mutatnak, míg magjuk : a gipsz vagy a só szeszélyes gyűrődé- 

 sekben sokszoros hurkokat láttat. Ha azonban a gipsz- és a sótelepek- 

 től befelé a medencébe haladunk, a rétegzés mind lankásabb lesz. Mér- 

 földekre látszanak a hófehér dacittufa padok 5—0 fokos dűlésben a 

 mezőségi márgák között. Azok az antiklinális vonulatok, amiket a 

 medence belsejében Lóczy Lajos úr fedezett fel, majd Böckh Hugó úr 

 oly pontosan térképezett, mind nagyon lapos boltozatok. Ameddig a 

 szem ellát, s ameddig a fúr(') lehatol, valódi gyűrődést az Erdélyi 

 Medence belseje sehol sem mutat. Mert azok a hurkok, iimiket az újabb 

 kutatók a Medence belsejéből rajzolnak, vagy a levegőben vannak, vagy 



