186 HALAVÁTS GYULA 



Területem legjelentékenyebb folyóvize a Szebenpatak. Messze délen a 

 magas hegységben fakad, s a medencébe Orlátnál jön be s Nagytalmácson túl 

 szakad az Olt-folyóba. Jobbpartján terjedelmes terraszok kisérik, melyeknek 

 fokán épült Nagyszeben városa. Nagytalmácsnál a terrasz összeolvad a Czód- 

 patak terraszával, mely tovább Ny-ra is elnyúlik egészen a hegység lábáig. 

 A Mohnál a Szebenbe torkolló, s Szentágota felül jövő rakoncátlan Hortobágy- 

 patakot nem kiséri terrasz, ez még csak árterét fejleszti. 



A diluviális korszakban északról is jött egy folyóvíz. Délen, Kistorony- 

 nál kezdődik üledéke s észak felé messzire követhető. Vízaknánál a vízválasz- 

 tékot alkotja s folytatása a Vizapatak balpartján van, de csakhamar a jobb- 

 parton jelentkezik egészen Szászvesződig, ahol hirtelen keletre kanyarodik s 

 egészen Bolyáig követhető. 



Szelistye táján pedig egy diluviáliskori tónak az üledékével találkoztam, 

 melynek korát a belőle kikerült Elephas printigeniuft, Blmb. zápfog hatá- 

 rozza meg. 



Mind e helyeken a képződmény alsó részét durva kavics alkotja, mely 

 gyűjteménye a magas hegység kristályos paláinak s egyéb kőzeteinek, s fölötte 

 1 — 2 m vastagon agyagos iszap terül el és termékeny szántóföldek a terraszok 

 felszíne. 



Az eredetileg vízszintesen vagy közel vízszintesen leülepedett képződmé- 

 nyek azonban ma már nincsenek ebben az állapotban, hanem a föld mélyé- 

 ben működő erők néhol nagyon is kizavarták eredeti településükből, melyek- 

 nek megismertésével áttérek mostani előadásom tulaj donképeni tárgyára. 



A rétegek települését legerősebben a vízaknai sótömzsnok a mélységből 

 való erőszakos föltolódása zavarta meg. Már maga a sótömzs is erősen gyű- 

 rött, s az egymással váltakozó világos és sötétebb rétegek a legkülönbözőbben 

 gyíírődött ráncokat tüntetik föl a kamra falain s gyönyörködtetik a szemet 

 ezek a moire- szövésű selyemfodraira emlékeztető rajzok. 



A sótömzs fedőjét alkotó képződmények, különösen a szarmatakoruak 

 köpenyként veszik körül a sótömzsöt s a világtájak felé tőle eldűlnek, még- 

 pedig a tömzs közelében nagy fok alatt, távolabb pedig ellaposodnak. így Víz- 

 aknától ÉK-re, a Vizapatakon lévő vasúti hídon túl lévő bevágásban a szarmata- 

 korú rétegek 5 hóra felé 65 fokkal, a következő bevágásban pedig 5 hóra felé 

 már csak 25 fokkal dőlnek. A várostól E-ra, a toporcsai út bevágásában 20 hóra 

 felé 15 fokkal, D-re a kiscsűri út alatti vízmosásban 11 hóra felé 70 fokkal. 

 A szarmatakorú üledék fedőjében lévő alsópontusi agyag telepiilét már kevésbé 

 érte a sótömzs fölpuffadása, mert csak 5 — 10 fokos a dőlése. Ez az agyag, mely 

 tömött voltánál jobban ellenáll a településében zavaró hatásoknak, mint a 

 felette lévő laza homok, a legjobb vezérlőfonal, számos helyen föl van tárva 

 a völgyek fenekén, ép azéi*t erre fektetem a fősúlyt területem tektonikai viszo- 

 nyainak fölismerésénél. 



Agyagunk a sótömzstől D-re és E-ra egy-egy lapos szinklinális ráncot 

 formál. A délit egészen a medence széléig követhetjük, s itt Paplakától K-re, 

 a líosinárra vivő út alatti vízmosásban 24 hóra felé 5 fokkal dőlnek rétegei. 



