196 Dl PÁVAI VÁJNA FERENC 



vékony héj belsejében is jói kivehetőek. Az izombenyomatok, mint rendesen a 

 pholadomya kőbeleknél, nem láthatók, ellenben a nagy, egyenlöszárú három- 

 szögre emlékeztető sinusok a köpenybenyomaton elég jól meg vannak tartva s 

 a záros perem végétől kiindulva a hátsó szegély kétharmadát fogják be szárai. 



A kőbél leírását azzal fejezem be, hogy körülhatárolt áreát nem külön- 

 böztethetünk meg a teknők búbmögötti részén. 



Ez az utóbbi körülmény már rendszertani helyének megállapítása felé 

 vezet, amennyiben Agassiz után két nagy csoportra osztjuk a pholadomyákat 

 olyanokra, amelyeknek jól körülhatárolt áreájuk van és olyanokra, 

 amelyeken ilyent nem különböztethetünk meg. 



A héjak záros pereme egészen hátranyúlik a hátsó tátongó részig, odáig, 

 ahol a köpenybenyomat kezdődik. Búbjuk előlfekvö, vastag, erős. A bordák 

 és növedékvonalak szintén erősek és bütykösek, amely általános tulajdonságok 

 alapján az áreanélküli jjholadomyák trigonatae specieseihez kell számí- 

 tanunk ezt az újat is, amint legközelebbi, szintén harmadkori és élő rokonai 

 is ide tartoznak. 



A pholadomyák pontos meghatározása körül ma még nagy nehézségekbe 

 ütközünk. Hogy ezek a nehézségek magukban az állatokban, azok szervezeté- 

 ben és ebből kifolyólag a héjak nagy változatosságában gyökeredznek-e vagy 

 a leírok és monográfusok terhére írandók, annak megvitatásába ezen a helyen 

 nem bocsátkozhatom s a rendelkezésemre álló anyag sem jogosít fel erre. 

 Annyi azonban bizonyos, hogy amikor olyan szembeötlően különböző formák 

 összevonását látja az ember Moesch monográfiájában,* mint Goldfdss Phola- 

 domy<t Puschiját és Hörnes Ph. rectidorsatá}út s utalást lát arra, hogy a 

 Pli. Puschit még a ynargariiaceaYal és esetleg alpinaxal is össze lehetne vonni, 

 amikor már azok is rettenetes különbségeket tüntetnek föl, szinte hihetetlen- 

 nek látszik egy új faj leírása, az egész rokonságnak újra való leírása nélkül. 

 Ha MoESCH XXXVn. táblájának 6. ábrája s a XXXIX. 5. számú képe egy 

 és ugyanez a faj s ezt még azonosítani lehet ar XXXVH. tábla 2. ábrájával 

 is (1. 14. ábra), akkor csak egy Pholadomya-faj volt a világon s minden állat- 

 ból csak egy faj élt és él. Meg azután az is érdekes, amikor ugyan az a faj 

 egyik egyéne 12, másika 36 bordás. 



Összehasonlítás kedvéért a 16. ábrában néhány időben és formában közel 

 álló fajnak a körvonalait rögzítettem, hogy az erre vonatkozó eltérések és meg- 

 egyezések kidomborodjanak. Ha ezeket a körvonalakat megnézzük, első tekin- 

 tetre szemünkbe ötlik az, hogy ez a faj valamennyinél jóval nagyobb s a körvonal 

 lefutását illetőleg sem egyezik egyikkel sem. A líászbeli Ph. corrugatahoz és 

 nmhiguahoz bár kétségtelenül hasonlít alakra, nem csak korbelileg, hanem 

 szisztematikailag is nagyon messze esnek egymástól s így a részletekben is 

 óriási a különbség. 



MoESCH szerint a Pholadomya Pnschi Goldf. típusai a /'/*. rectidorsata 

 HöRN., tehát mindjárt egyszerre tárgyalhatjuk a kettőt. A Ph. rectidovsata 



* Dr. MoF-scH : Monographie der Pholaclomyen. Abhandl. der Schweizerischeu 

 Gesellscbaft. 1874-75. 



