200 Dl PÁVAI VÁJNA FERENC. 



annyira lekerekítve, mint az itt leírta, még sem azonosítható. Aminek útját 

 állja az is, hogy hátsó pereme nem lemetszett, hanem lekerekített s így kevésbé 

 tátongó s ez a tátongás a búb felé jobban előre nyúlik. Itt a kagyló hátsó 

 részének a vastagsága a legnagyobb vastagság negyedrésze a Pli. n. sp.-nél 

 háromnegyede. Moesch XL. 1. C. ábráján feltüntetett példány sem tátong 

 olyan erősen s Hörnesó pláne csak fél vastagságnyira tátong. Bár tagadhat- 

 lanul ez a két utóbbi hátsó peremének lemetszettségével s némileg a növedék- 

 vonalak lefutásának irányával új alakunkra üt, erősen kiemelkedő búbja s 

 nagyon elvékonyodó, hosszú hátulsó teknő részeivel, élesen különbözik tőle. 



Annyi azonban bizonyos, hogy a P. Alpina egyénei között némely tekin- 

 tetben átmenetekkel találkozunk ehhez az új Pholadomyához, de azonosítani 

 azokat ezzel nem lehet, mert ha ki nem fejlett példányoknak is tekintjük a 

 némileg hasonló alp inakat, akkor sem jutunk eredményre, mert elég a Böceh- 

 féle példány képére nézni (14. ábra) s mindjárt szembeötlik, hogy ez fejletlen 

 korában még jobban különbözött azoktól. 



Sacco Pholadomtjd Pusclii v. quesitajárói ugyanazt kellene mondanom, 

 mint az előbbiről, bár ez, első látásra, közelebb áll hozzá, de a búb alakja, a 

 hátsó perem lemetszettségének iránya és kicsinysége határozottan megkülön- 

 böztetik, amihez még a korkülönbség (oligocén) járul. 



Az élő Pholadomya candida Sow. már megint távolabb áll tőle, mert 

 bár első szempillantásra általános formája hasonló, részleteiben'erősen külön- 

 bözik. Búbja rövidebb, mellső alsó pereme új alakunkhoz képest nincsen is 

 lekerekítve úgy, hogy itt épen az nyúlik előre, a hátsó pereme lekerekített s 

 így hátsó felső része nem emelkedik ki. 



Még egy pholadomya van, amelyet behatóan össze kell hasonlítanunk új 

 fajunkat és ez a Pholadomya alpina v. rosirata Schaffer. Ezt Schaffer az 

 alsó mediterrán eggenburgi rétegekből írta le, tehát idősebb üledékből, mint 

 a mienkek. 



A 17-ik ábrán látható körvonalak világosan szemléltetik azt, hogy míg 

 Schaffer XLV. T, 3-ik ábráján feltüntetett forma minden tekintetben messze 

 áll az itt leírttól, ugyanannak a táblának 2-ik ábrája több tekintetben közele- 

 dik ahhoz, talán jobban, mint az előbbihez, bár Schaaffer még mindig a 

 varietas rostratához számítja. Ennek hátsó fele lemetszettségével s a záros 

 és alsó perem lefutási irányát illetőleg teljesen megegyező. Mellső pereme 

 azonban ellenkezőleg nem alul, hanem felül van jobban lekerekítve s így 

 búbja sem olyan előrefekvö s sokkal jobban le van kerekítve. 



Ha özek után még a nagyságkülönbségre utalok és arra, hogy a Ph. 

 Alpina V. rosirata, Schaffer leírása szerint, elől is tátong, meg hogy magas- 

 sága ugyanakkora mint a vastagsága, azt hiszem, eléggé reá mutattam, hogy 

 a kezemben levő pholadomya ehhez sem tartozhatik. 



Az alsó mediterrán Pli. alpina v. roslata. Schaff. némelyik egyéne sok 

 egyező tulajdonságánál fogva, úgy látszik, egyenes őse a mi felső mediterrán 

 pholadomyánknak, sőt talán ha más formáit tartjuk szem előtt, magának a 

 Pholadomya alpmáuRk is, amely szintén inkább felső mediterrán faj. 



Az itt leirt pholadomya tehát legközelebb áll a Ph. Pnsclii var. quesita 



