IRODALOM. 



221 



amit Inkey Béla a X. nemzetközi geológiai kongresszuson,* mint a zöldköve- 

 sedés lényegét kifejtett, csakhogy a szerző még nyomatékosabban hangoztatja 

 azokat a megfigyeléseket, melyeket más szerzők ellenkező állításaival szemben 

 a kérdés tisztázása szempontjából nem szabad elhanyagolni, nevezetesen : 



1. hogy a tökéletes zöldkövesedés mellett is a földpátok teljesen 

 í' r i s s állaportban megmaradhatnak ; 



2. hogy a piritbe hintés nem tartozik a zöldkőmódosiűat lényegé- 

 hez, mert gyakran egészen hiányzik, csak a telérek közelségében mutatkozik 

 sűrűen és mint bevándorlás tekintendő ; 



3. hogy akaolinos módosulat a zöldkövesedéstől teljesen füg- 

 getlen és csak utólag állott be az érctelérek zónájában; 



4. hogy a zöldkőmódosulat lényege az amfibol és piroxén- 

 ásványok elváltozásában áll, melyek anyagából főleg klorit és karbonátok, 

 esetleg szerpentin (^bastit) és epidot képződik ; 



5. hogy a zöldkőmódosulat nem az ércteléreket k i s é r ő, hanem n a- 

 gyobb \idékre egyenletesen kiterjedő jelenség, melyet nem lehet a 

 telérekből kiindu lónak tekinteni. 



Ezek az eredmények tehát nemcsak a régi RicHTHOFEN-féle propilitelmélet 

 megdöntésére szolgálnának, ha arra mainap még szükség volna, hanem arra is 

 alkalmasak, hogy a bányageológiában még mindig uralkodó némely téves néze- 

 teket helyreigazítsanak és a zöldkömódosulat eredetére nézve a helyes útra 

 vezessenek. Egyrészt ugyanis most már nem lehet a kaolinosodást a zöldkő- 

 módosulattal összetéveszteni és amazt mint emennek végső stádiumát tekin- 

 teni; másrészt, minthogy a pirittartalom már nem tekinthető lényegesnek, el- 

 esik az a kapcsolat, melyet sokan ezen az úton keresnek az érctelérek és a 

 mellékkőzet zöldkőállapota között ; végre bizonyossá válik, hogy a zöld- 

 kövesedés megelőzte a telérhasadékok kitöltését, sőt való- 

 színűleg azok megnyílását is, nemhogy a hasadékokból vette volna 

 eredetét. 



Ezek után a szerző tekintetbe veszi a zöldkőmódosulat okozóinak 

 kérdését. A földpátok feltűnő friss állapota ellene van Stelzner-Bergeat abbeli 

 véleményének, hogy a még nem teljesen megszilárdult eruptív tömeget átjáró 

 vulkáni gázok okozták volna ezt az elváltozást. Ugyanezt az ellenvetést lehet 

 Inkey ellen felhozni, aki, habár az okra nézve nem nyilatkozik határozottan, 

 mégis reámutat arra a chemiai lehetőségre, hogy az amfibol- augit anyaga 

 szénsavas víz hatása alatt klorittá és karbonáttá változhatik. Hiszen a szénsav 

 elsősorban a földpátokat támadta volna meg, amint a külszíni mállás jelenségei 

 bizonyítják. Másfelől azonban megfontolandó, hogy ez az ellenvetés megtörik 

 magán azon a tagadhatatlan tényen, hogy a zöldkőben a teljesen friss földpát 

 mellett az amfibol- és piroxénkrístályok teljes felbomlásban jelentkeznek. Már 

 pedig: ami van, az lehetséges — mondja a logika. Tehát lehetséges az is, 

 hogy valamely tényező bizonyos körülmények között (magas hőfok, levegő ki- 



1 L. B. DE Inkey : De la relation eiitre Tétiit propylitique des roches antle- 

 sitiques et leurs filons minéraux. Mexico, 1906. 



Fo'.dtani Köz'nív/ XlAll. I.öt. l'JI3 15 



