'222 IRODALOM. 



zárása stb.) egy kőzetben csak egy bizonyosfajta ásványt támad meg, másfajtát 

 meg nem. Ilyen tényezőt pedig másnak, mint kémiainak elképzelni bajos volna. 



Minthogy ily módon úgy a pneumatolitikus, mint a termális tényezőket 

 kizártaknak tekinti, a szerző nem talál más útmutatást a kérdés megoldása 

 felé, mint azt a gyenge analógiát, melyet Eosenbusch szerint a Fichtel-hegység 

 némely elchloritosodott diabázfajtái nyújtanak, ahol a kloritosodás a tömeg- 

 mozgással járó nyomásnak tulajdoníttatott : az Érchegység tektonikájában 

 szintén hatalmas dinamikai erőnyilvánulások nyomaira találunk, melyeknek 

 metamorfizáló hatááokat lehet tulajdonítani, «ha a dinamometamorfózist tel- 

 jesen kémiai munkává átváltoztatva gondolj uk». Nézetünk szerint ez utóbbi 

 kinyilatkoztatás, melynek szabatossága és világossága nem kifogástalan, csak 

 nehezen fogadható el genetikai magyarázatnak. 



Ha ezek után bebizonyultnak tekinthető, hogy az andezitek zöldkömódo 

 sulata nem a telérhasadékokl)ól indult ki, a kaolinos elváltozásra 

 nézve épen az ellenkezőt lehet kimutatni. A szerző ebben a kérdésben is Inkey 

 nézetéhez csatlakozik, különösen hangoztatván még azt is, hogy — legalább itt 

 a bányaterületén — a kaolinosodás a már zöldkővé vált kőzetet támadta 

 meg és hogy a pirit i m p r e g n á c i ó, mely gyakran a kaolinos zónán túl 

 is terjed, mégis csak ennek az elváltozásnak kis érő jelensége. A már tel- 

 jesen kaolinosodott fehéres anyagban a szerző igen sok kalcitanyagot mutat ki, 

 mely egyrészt már a zöldkövesedés folyamán keletkezett, másrészt pedig még 

 a felbontott (azaz kaolinosodott) plagioklász mésztartalmával szaporodott. A porrá- 

 zúzott anyag, sósavval kezelve, gyakran siilyának felét is vesztette. A pirit 

 finom repedések mentén sokszor feltíínik és előszeretettel rakódik le a szét- 

 mállott fekete ásványok helyére, úgy hogy a piritbői gyakran valóságos 

 pseudomorfozák találhatók amfibol, vagy piroxén után. A kaolinosodás leg- 

 inkább a vékony telérszakadványokból indul ki és legerősebb ott, hol ezek 

 süríí hálózattá tömörülnek. Érdekes megfigyeléseket közöl a szerző arra nézve, 

 hogy a kaolinos módosulat, mely rendszerint elmosódva vész el a friss mellék- 

 kőzetbe, helyenként mégis minden átmenet nélkül élesen elválik emettől; 

 némelykor valami papirvastagságú erecske látszik ezen a határon, de vannak 

 esetek, hogy ez is hiányzik. 



Másféle elváltozása a mellékkőzetnek az elkvarcosodás, mely 

 azonban a tömör andezitben jelentéktelenebb szerepet játszik, mint a tufák- 

 ban. Az elkvarcosodás a kaolinosodás után következett l)e ós nem 

 hatol soha oly messze a mellékkőzetbe, mint az utóbbi. 



A valeamorii telérvonulat bányáiban gyakran nem a tömör andezit. 

 hanem annak finom tufája a telérek mellékközete. Ez is rendszerint kaolinos 

 állapotban, bőséges piritbehintéssel, jelentkezik. A szerző azután a tufák 

 egyes változatait írja le: vannak oolitos tufák, bőséges kvarctarta- 

 lommal ; vannak továbbá fehér vagy szürkés finom szövetű cgyncmíí tufák, 

 melyek a leírás szerint az erdélyi medencében szélesen elterjedt krétaszeríí 

 tufákkal — az osztrákok «pallé»-jával azonosak; vaunak azouban durvább szö- 

 vetüek is egész a breccsaszerií kiképződésig, melyekben különböző színű 

 kvarcgörgetegek is mutatkoznak, úgy hogy a mediterrán kougloiuerátokba való 



