IRODALOM. 227 



ezek a friss — azaz még nem kaolinos — zöldkó'-anclezitben rendesen egész 

 épek. E jelenség kémiai magyarázatát sem Inkey, sem a szerző nem adja; 

 de az ellenvetés tarthatatlanságára nézve ismételhetjük azt, amit előbb a zöldkő- 

 módosulat keletkezésére nézve mondottunk. 



A szerző azonban még tovább ment, mint Inkey ezen kérdés felvilágo- 

 sítása ritján és a kérdéses kőzetet (piroxénandezitet) az általános kémiai 

 elemzés alkalmával tüzetesen esetleges aranytartalmára nézve is 

 megvizsgáltatta, de sem a normális állapota sem a zöldkőnemü pii oxén- 

 andezitben arany rak nyomát sem találta. Ez hát döntő bizonyíték 

 volna Inkey nézete ellen, habár a vizsgálat nem abban az irányban ejtetett 

 meg, melyre Inkey utalt, hanem olyan normális andeziten, mely a telérektŐl 

 elég messze van és a zöldköneműtöl élesen különválva mint későbbi áttörés 

 jelentkezik. 



A szerző tehát Inkey nézetét elejtve, a másik elméletet fogadja el, mely- 

 nek Pálfy is híve, t. i. az aszcenzio elméletét, mely az érctartalmat 

 az ismeretlen mélységből mint vulkáni utóhatást származtatja. Minthogy azon- 

 ban az andezitkitörések meg a gazdag aranytelérek között fennálló térbeli kap- 

 csolat tagadhatatlan, a szerző ebben is Pálfy felfogását osztja, mely szerint a 

 felérek leginkább a kitörési kürtők szélein mutatkoznak és aranytartalmuk csak 

 a kürtők közelében lesz jelentékeny. Ebben rejlenek azután arra való útmuta- 

 tás, hogy az ércanyagot tartalmazó és felszállító hévvizek vagy gázok ugyan- 

 abból a vulkáni tíízhelybol fakadtak, mint maga az andezit. Hogy az arany 

 szállítója vizes oldat volt-e vagy gözalakú, ez ugyan még nyilt kérdés, de a 

 szerző az első feltevés felé hajlik, minthogy az itteni hatalmas telérekben az 

 arany szoros kapcsolatban mutatkozik főleg kvarccal és mészpáttal, tehát olyan 

 telérásványokkal, melyeknek szublimációja nem is képzelhető. 



Nagyon fontos az a megkülönböztetés, melyet a szerző az aranynak 

 elsőrendíí és másodlagos lerakódása között megállapít. Első 

 képzödésíínek látszik az az arany, mely kvarccal vagy mangánpáttal szorosan 

 összenőve, vagy pedig a szulfidos ércekben mutatkozik. Másodlagos helyen van 

 elsősorban a telérüregekben szabadon felnőtt arany, továbbá a baritban benőtt 

 és részben a kalcithoz kötött arany. Már előbb volt szó egy esetről, mely 

 ásványos anyagnak fölülről lefelé való mozgását bizonyítja (kvarckristályok 

 egyoldalú bekérgezése barnapáttal) : ugyanily bizonyítékot talált a szerző az 

 arany mozgására is. Ennek alapján függőleges irányban két tele r zónát 

 kölönböztet meg : a felsőben, vagyis az oxidációs zónában a kívülről beszivárgó 

 nedvesség és levegő az aranytartalmú kovandot felbontották és az arany ebben 

 a vitriololdatban lefelé szivárgott mindaddig, míg a cementációs zónában 

 más szulfidok hatása alatt lecsapódott. Ez az alsó zóna ennélfogva annyival 

 meggazdagodott, amennyivel a felső megszegényedett. Az aranynak ily módon 

 való tömörülése alsó határát azon a színtájon lelte, ameddig a külszíni víz 

 leszivároghatott, vagyis a mai tapasztalatok szerint körülbelül a Kőrösvíz szín- 

 tájában. Innen fölfelé körülbelül a rudai patak felső részének színvonaláig 

 mutatkoznak a leggazdagabb szabadaranytömörülések ; amely mivel etek mai 

 nap még efölött vannak, nagyon szegényeknek bizonyulnak és már az ókori 



