250 TÁRSULATI ÜGYEK. 



mely esetleg a táblás rész 4-ik rétege (alulról), roegtalálható itt is, különböző vastag 

 közbetelepült márgával, mely csoportokra tagolja, de azért, bár fáradsággal, mégis 

 követhető. 



A Czigányhegj' tufája Nagysármás mellett régen ismeretes. Ez az antiklinális 

 nyugati szárnyán van. A 11. sz. fúrás felett is megvan, a BÁNFFY-uradalom fejteti. 

 Magassága arz antiklinális tetején 430 m, de több szintben fordul elő, mert szaka- 

 dások vannak benne. Tuzson és Uzdiszentpéternél eltűnik a felszínről, ami lemélyedő 

 felső miocén boltozatra vall. Az itteni tufa szarmáciai korú. A tufa Pagocsa táján 

 bukkan ismét a felszínre, Mezösámsoud szomszédságában. A boltozat itt már 

 nem oly lapos, tengelyében foglalnak helyet a régi gázömlések. Délkelet felé a tufa 

 ismét eltűnik. Legmagasabb előfordulása 450 m, tehát 20 m-rel magasalib, mint 

 Sármásondon. 



Mezőbándnál ismét megjelenikik a tufának egy hosszan elnyúló, rendkívül lapos 

 boltozata, mely inkább a sármásihoz, semmint a sámsondihoz hasonlít. A Kiszelicza 

 (466 m) vázát tufa alkotja. Alatta a völgyben több gyenge gázömlés található. Keletre 

 mély bevágás van egy sor tóval s jogos az aggodalom, hogy ez a gázt részben 

 lecsapolta. 



Iglandnál ismét elsülyed a tufa. Marosugránál 380 m mélységben van ugyan- 

 oh'an mikroszkopiái szerkezetű tufa, a hullámosan lefutó antiklinális vonulat tehát 

 + 466-tól — 380-ig esik. 



Az irodalom sok téves adatot tartalmaz, mert sok fehér márga tufának lát- 

 szik. A dicsőszentmártoni fúrásban magasabban érte a fúró a tufát, mint a Maros- 

 völgyben. Magyarsárosról a felszínről is említ az irodalom tufát (Shmith : Zeitschr. 

 f. prakt. Geol.j. 



A medencét kitöltő rétegek összes vastagságát Böckh 2000 m-re teszi, amiből 

 1000 m esik a sótest fölé. Ebben az egyhangii sorozatban a tufa rendkívül fontos 

 szintjelző. 



A Balázsfalva — Eüsszi antiklinális vonulat teljesen más képet mutat, mint a 

 medence közepe. Lényegében 3 izoklinális ránc van itt, többnyire DNy-ra áttolva 

 sok helyt látszólag egy 4-ik is van. Az egyenes állású antiklinálisok ritkák, gyako- 

 ribbak az összeszorított vonulatok. Számos sóskút jelzi őket. 



A tufarétegek többes számban vannak. Nagysejknél pl. 4 is van. 



Balázsfalvától keletre, a Nagyküküllő mellett vékony amfibolanderit-tufa van, 

 A vékony amíibolandezit-tufarétegek sokszor ismétlődnek, alattuk és felettük dacit- 

 tufa van. 



Balázsfalva vízellátása ügyében több helyütt megfúrták a sót, innen nem 

 messze a Grujecz nevű dombon lelte meg előadó az amfibo] andezit-tufát, de megvan 

 e tájon majdnem minden község határában. 



Egy másik, észak-déli antiklinális vonulatban, Vízaknánál is megvan a dacit- 

 tufa közt az amfibolandezittufa. Olyan tipusú kőzet ez, mint a Zalatna offenbányai 

 amfiliolandezit kicsi áttörései. Rendesen a plagioklaszoknál bázisos magra savanyúbb 

 zónák következnek, itt sok helyt fordítva áll a dolog, amit Michel-Lévy beolvadt 

 idegen anyagoknak tulajdonít. Oly kevés ebben a kőzetben a kvarc, liogy dácittá 

 nem teszi. 



A medence fejlődéstörténetére vonatkozó ismereteink (KocH, 1900) bővültek 

 fPÁLFYj, ehhez fűzi előadó a maga megfigyeléseit és következtetéseit. A sótestekről, 

 minthogy elkülönülve és mindenütt gyűrve jelennek meg, már régebben azt tartja, 

 hogy egyes elkülönült medencék beszáradásakor keletkeztek. A haldokló tenger egyes 

 mély részeibe húzódott vissza a környezet sója is, innen a több 100 m vastag só- 

 testek. Ilyen nagyobb besülyedéseket említ Pálfy is. A dőlések arra vallanak, hogy 



