A VISEGRÁDI DUNASZOROS ÉS A PKSTI SÍKSÁG FIATALABB KAVICSTELEFEI. 32{> 



Duna szorosában sziklaterraszokkal (Pilismarót, Dömös, Visegrád, Nagy- 

 maros stb.) magán a kemény andeziten fekszik. Települési viszonyainak leg- 

 hűbb képét szelvényeken tüntethetem fel. Az egyiket Csepel Rákoskeresztúron 

 át vonom meg, a másikat valamivel feljebb Kiscell és Csömör között. Mind- 

 kettőt a főváros közelében, hogy ismertebb területet érintsenek s mert a 

 kavicslerakódások épen ezen a tájon vannak a legszebben kifejlődve, illetőleg 

 terraszai épen itt a legtipiisosabbak. A kavicsok, ahogy azt a szelvényeken lát- 

 hatjuk, takarókban, leplekben ülik meg a diszlokált aljazatnak egyes elvető- 

 dött rögeit és d i s z k or d á n s a n telepázenek a harmadkori képződményeknek 

 hol fiatalabb, hol meg idősebb rétegeire. Kivételt teszen a csömöri Kálvária- 

 hegynek kavicselöfordulása, mert ennek álrétegzett kavicstakarója konkordánsan 

 fekszi meg a pannóniai agyagnak legfelső emeletét. Ugyanilyen konkordancia 

 van a szentlörinci alsóbb, a levantei kavicsnál is. A kavicsterraszok szintesek ; 

 anyaguknak szerkezete fészkes településű és álrétegzett. Kavicsuk általában 

 lapos. Túlnyomóan kvarcból áll, csak ott, hol sziklatalajt érint a takaró, az 

 illető helynek anyakőzete lesz az uralkodó. Nagytéténynél sok benne a szarmata- 

 mészkő, Dömösnél a — nem mállott — andezit. Ezekből a kimosott, de nem 

 nagyon messzire hordott s épen ezért apró darabokra nem töredezett, kevéssé 

 koptatott anyakőzettuskókból olykor hatalmas kavicsokat, valóságos kavics- 

 tömböket találunk (Szentlőrincen a lajtamészkő, a Sashalom laposán andezit- 

 tufa). Gödnél pl, a Duna még ma is 0*7 x 0-5 m nagyságú kavicsalakú tömböt 

 formált a közeli partnak felső-oligocén homokkövéből. A kavicstelepeknek ez a 

 szintes, a fekvőrétegeket mintegy lenyeső, a fluviatilis eredetű álrétegzettség 

 szemelöttartásával, határozottan folyóterraszokra utal és ezt a terraszos tér- 

 színt a szelvényeknek arányosan torzított magaslatai világosan mutatják. Még 

 a kavicsokra rakódott homokbuckák hepe-hupássága nem nyomja el a terra- 

 szoknak általános, jól kivehető laposait, mert a terraszok belső pereme, a 

 homlokai, legalább itt a főváros közvetlen közelében, koptatósabb lejtőikkel 

 túlszárnyalják az alantabb következő terraszlaposnak valamennyi kiemelke- 

 dését. Dunakeszi felett, Göd és Szöd körül, ahol magasabbak a buckák, cserben- 

 hagy a morfológiai kutatás. A térszín lépcsői helyett itt, magát a kavics- 

 kibukkanást kell megkeresni, ha tájékozást akarunk szerezni a kavicstakarók 

 további lefutásáról. Egyebütt már a terrasz-homlokainak követése is megadja 

 a kellő felvilágosítást a kavicsleplek elterjedéséről. Nagyjában, átnézetesen 

 követtem is ezeket a lépcsőzetes lejtőket. Esztergomtól, az Ipoly és a Garam 

 torkolati .szakaszainak belevonásával, a jobbparton le Ercsiig, a balparton 

 Soroksárig, Rákoskeresztúrig. Elterjedésüknek, lefutásuknak morfológiai érde- 

 kességű leírását itt mellőzöm, függőleges tagozottságukra vonatkozólag pedig 

 csak a legfontosabbakat említem meg. 



A Duna szorosán át a pesti róna felé általában négy terrasz kíséri a szo- 

 rosabb értelemben vett Duna völgyét. Magasságuk a folyam mai szintje felett, 

 amennyire azt eddigi átnézetes felvételeimen térkép útján megállapíthattam, 

 3—5, 6-8, 10—15 és 35—50 m. Pontosabb adatokat csak gondos mérések 

 után adhatok. A Csömör és Cinkota környéki terraszok ennél magasabbak, de 

 a 120—150 m-nél feljebb nem nyúló terraszok, illetőleg kavicstakarók 



