TÁRSULATI ÜGYEK. 347 



A magyarországi tliluviumnak jelenleg elénk táruló sajátságos képét 

 előadó következőképpen igyekszik megmagyarázni : A Solutréenre vonatkozó- 

 lag nem szabad elfelednünk, hogy a kultúrának ez a foka, feltéve, hogy elő- 

 adónak fennt vázolt felfogása helyes, már a közeledő Würm eljegesedés ide- 

 jére, tehát a pre-Würm időszakba, a fiatalabb lösz képződése utánra esik. 

 így érthetővé válnék, hogy az Aurignacienkiütura alsóausztriai kifejlesztői az 

 éghajlat rosszabbra fordultával erről az Alpok közelébe eső területről kelet 

 felé. Magyarországba vándoroltak, anol a barlangok százai kínálkoztak nekik 

 természetes lakásokul, míg Alsó-Ausztriában ilyen menedékeket csak kevés 

 számban találhattak. A gazdagabb Aurignacieh-leletek eddigi hiánya azonban 

 nem arra volna visszavezetendő, hogy ebben az időben ne lettek volna embe- 

 rek Magyarországon, hanem abban lelné magyarázatát, hogy itt eddig csupán 

 barlangkutatások történtek. Előadó azt a nézetet vallja, hogy Magyarország 

 hatalmasan kifejlődött lösztakarója csak úgy, mint Európa más részeiben is. 

 Aurignacient rejt magában, s felszólítja a magyar kutatókat, hogy a szabad- 

 ban létezett öskőkori állomások feltárása körül is buzgólkodjanak. Ha az 

 Aurignacien meg volna állapítható, akkor előadó szerint az az ujabb időben 

 ismételten megváltozott felfogás is kézzelfoghatóan meg volna cáfolva, amely 

 szerint Magyarországon a Solutréen-ipar közvetlenül az őskőkoriból származott 

 volna. Hogy ennek a nézetnek már ma is igen kevés a jogosultsága, azt 

 előadó a willendoríi Aurignacien kifejlődésével igazolja, ahol a legfiatalabb 

 kulturrétegekben megtalálhatók a babérlevélalak prototípusai, melyeknek 

 semmi közük az őskökorszakbeli szakócákhoz, amennyiben egyszerűen lapos 

 retussal ellátott pengék, mely az Aurignacien meredek retusait e fok vége 

 felé mindinkább kiszorította. A babérlevélalak tehát itt nem az öskőkori 

 szakóca egyenes leszármazottja, hanem az aurignacien-pengéből jött létre, ami 

 bizonyára Magyarországon se történt másként. Ha előadó a tübingeni paleth- 

 nologiai konferencián még kételkedett abban, vájjon azok a kis szakócaalakú 

 eszközök, amelyeket Kadic dr. csekély választékban bemutatott, öskőkori ter- 

 mékek-e, avagy a Solutréen régies alakjai, úgy most már beigazoltnak látja, 

 hogy valamennyi megvizsgált bai-langból eddig kizárólag csak fiatal paleo- 

 lithikum került elő s hogy a lapos retusú kicsiny formák a babérlevélalak 

 kategóriájába tartoznak. 



Dacára az igen vastag lerakódásoknak, melyekre Magyarország barlangi 

 leletei eloszlanak, legnagyobbrészt mégis csak egyetlen kulturfokkal. a Solut- 

 réennel van dolgunk, amelynek számára így tekintélyes időtartamot van jogunk 

 feltételezni. A Szeletabarlang 14 m-es lerakódásai a durvább Solutréen-eszkö- 

 zöket mélyebb, a szép babérlevél-alakokat magasabb rétegeikben tartalmazták. 

 A Ballabarlangban csupán az előbbiek voltak jelen, úgylátszik tehát, hogy az 

 ember ezt a barlangot korábban elhagyta, mint a Szeletát. A Magyarország 

 több más barlangjából kisebb próbaásások során napfényre került pompás 

 Holutréen-eszközök feljogosítanak arra a reményre, hogy ennek a kultúra- 

 foknak a leletei továbbra is számottevően fognak gyarapodni. Az a tény, 

 hogy ezek a leletek a Solutréenuek. mint teljes értékű 

 <)skökori foknak a jelentőségét Magyarországon kétség- 



