TÁRSULATI ÜGYEK. 349 



éppoly kevéssé volna megérthető, mint a Moustérien és Aurignacien szoros 

 időbeli egymásutánját tekintve, aránytalanul nagy testi eltérés, amely eme 

 kultúrák hordozói között fennáll. Sok helyütt kínálkozna az a feltevés, hogy 

 e két rassz keveredett, amit talán ott lehetne beigazoltnak tekinteni, ahol a 

 Moustérien-kultura kapcsolatba lép az Aurignaciennel (Alai Audit-kultura), 

 továbbá a termet bizonyos atavisztikus bélyegeiben, melyek az Aurignacienben 

 és az utána következő időkben észlelhetők. 



A régi negyedkor jégkorszakaira vonatkozó kérdésre előadó azt vála- 

 szolja, hogy a régi negyedkorban történt eljegesedésekre elsősorban a geológia 

 szolgálliat bizonyítékokat. Ha elfogadjuk, hogy a magas és alacsony terraszok 

 jégkorszaki képződmények, amit annak a viszonynak az alapján, amely e 

 terraszok és a morénak között mutatkozik, meg kell tennünk, úgy nem tehe- 

 tünk egyebet, mint következetes módon a régibb és fiatalabb Deckenschotter-t 

 is jégkorszakok képződményei gyanánt értelmezni, és pedig annál is inkább, 

 mert Penck az Alpok területén oly morénákat mutatott ki, amelyek kétség- 

 telenül idősebbek a régi mórénáknál (Alt-Moránen) és a Deckenschotterekkel 

 szoros kapcsolatba hozhatók. Faunisztikailag a Chelléen Antiquus faunája 

 előtt semmiféle élesebb beosztás nem vihető egységesen keresztül, de itt is 

 egyes állatok, mint pl. az Elephaü throgcnlheni megjelenése, már most lénye- 

 gesen más éghajlati viszonyokra mutat, mint aminők egyrészt a pliocénben, 

 másrészt a Mindel-Eiss-interglaciális időszakban uralkodhattak, úgy, hogy a 

 Chelléen-korszak nem következhetett közvetlenül a legfiatalabb harmadkor 

 után, hanem tekintélyes hosszúságú, éghajlatilag nagyon eltérő időszakok 

 választják el attól. 



Elnök Bayer előadó úrnak igen értékes előadásáért köszönetet mond a 

 Társulat nevében. 



2. Majd felkéri Tüzson János dr. budapesti műegyetemi tanár urat, 

 társulatunk rendes tagját, hogy bejelentett előadását szíveskedjék megtartani, 



TüzsoN János dr. « Adatok Magyarország fosszilis flórá- 

 jához)) cimü előadásában ismertette azon anyagot, amelyben az utóbbi évek- 

 ben meghatározás végett hozzá az ország különböző részéből beküldött, vala- 

 mint saját maga által gyűjtött fosszihs növények 17 érdekesebb és a tudo- 

 mányra nagyrészt új faja van leírva. Ezek közül a Zsilvölgy ohgocénkorú 

 rétegeiből való a Pteridites Stauhii nevű páfrány, a Schafarzikia oHgocaenica 

 Musa-féle növényfaj és a Nclmnbo Hiingarica nevű lótuszvirág Erdély kü- 

 lönböző pontjáról a pontusi rétegekből pedig egy őskori fenyőfélének a Pinus 

 Kotschyana-ndik tobozai nagy mennyiségben kerültek elő; Krassó- Szörény 

 megyéből, Bigérről a Gingko parvifolia, a bozovicsi szénbányákból pedig a 

 Pinus ovoidea, egy pinia-féle fenyőnek igen szépen megmaradt toboza. Erdély- 

 ből Sóvárad mellől a Pinus Lawsonoides ; Kolozsvár mellől a Pinus Szadeczkyi 

 fenyők tobozai ; Kuszkabánya mellől, a felső krétarétegekből egy pandanusznak 

 a Pandcmitcs acutidens-uek levélrészletei ; a tordai sóbányákból a Juglons 

 palaeoregia nevű diófa termése ; Brassó és Süttő környékéről a Cellis auslra- 

 lis magvai ; Esztergom vidékéről C//.ara-félék termései ; Euszkabánya mellől a 

 Jurányia hennflabcUata nevű pálma virágzata és termése van a munkában 



Földtani Közlöny. XIJII. köt. 1913. 



23 



