ADATOK AZ ERDÉLYI MEDENCE TEKTONIKÁJÁHOZ. 407 



■egészben véve táblásféle településünek látszó területet ismerek az előbbi 

 •és a sármási antiklinális között. 



Az Erdélyi Medence sótelepei antiklinálisok mentén jelentkeznek 

 a felületen. Ezt az lOJO március 2-án e helyen (20) tartott előadásom- 

 ban nyilvánított állításomat igazolták a földi gáz érdekében azóta végzett 

 nagyszámú, igen részletes vizsgálatok. Ezek a felgyűrődö antiklinálisok 

 a felületre hozzák a mélyebb tufarétegeket is, a melyek könnyen fel- 

 ismerhető és biztos szintet jelölnek meg. Nyilvánvaló tehát a tiifaréteg 

 lehető legpontosabb áttanulmányozásának elsőrendű sztratigrafiai fon- 

 iiossága az erdélyi miocén rétegsorra nézve. 



A medence északnyugati részében lévő különböző tufarétegek rész- 

 letes mikroszkópos összehasonlító tanulmányozása részben még hátra 

 Tan, azért ezekről most szólni nem óhajtok. Az eredményekről később 

 eigy részletes munkában szándékozom számot adni. Az egyes tufarétegek 

 közelebbi sztratigraíiiai és tektonikai jelentőségének megitélése szem- 

 pontjából azonban vázolni kívánom itt az 1912. évi felvételeim ered- 

 ményét. 



Ebben az évben a pénzügyminisztérium megbízásából tanulmá- 

 nyoztam egyrészt a sármási antiklinális északi részének, másrészt a 

 kisakna — balázsfalva — sorostélyi vonulatnak tufa-előfordulásait. 



I. A sárniás-iigrai antiklinális. 



Itt a medence kellő közepén a felsőmiocén szarmata-rétegek (lásd 

 ^2 és 11 műveket az irodalom jegyzékében) márgás, homokos egy- 

 hangú sorozatába vékony, alig 'A — 1 méter vastag tufa szövődött be. 

 Ez a tufaréteg nem marad mindenütt a felszínen, sőt nagyon is szeszé- 

 lyesen hullámzó helyzetében többször a felület alá sülyed. Lefutásáról 

 részletesen felvételi jelentésemben számolok be. Segélyével nagyon szé- 

 pen meg lehet állapítani, az antiklinális vonulat mentén azokat a bol- 

 tozatokat, amelyekben a földigáz meggyűlik. Ezekről röviden csak azt 

 •említem meg, hogy külön domborulat felel meg a sármási és külön 

 gerinc a pagocsa-mezösámsondi gáz-előfordulásnak. Az előbbi sokkal 

 szélesebb, az utóbbi összenyomott. Ezenkívül egy harmadik tekintélyes 

 lapos antiklinális boltozatot árul el ez a vékony tufaréteg a mezőbánd-, 

 mezökapus-iklandi szakaszban, a nagy tavaktól nyugatra. A vonulat 

 további folytatásában azután leszáll a tufaréteg, eltűnik a felület alatt. 

 Míg ez az utóbbi boltozat legmagasabb helyen, a mezökapusi Kiszelicza- 

 tetőn 466 méter magasságban van tenger színe felett, addig az ugrai 

 fúrás 378 méter mélyen, tehát — tekintettel arra, hogy Marosugra 

 280 m magasan fekszik a tenger színe felet. ■ — 564 m-el mélyebben 

 ért el az előbbiekkel megegyező mikroszkópi szerkezetű dacittufaréteget. 



27* 



