ADATOK AZ ERDÉLYI MEDENCE TEKTONIKÁJÁHOZ. 409 



belseje felé fokozatosan bekövetkező szakadásokat és sülyedéseket és az- 

 után a szakadások mentén felgyürödést vesz fel a medencealakulás fö 

 tényezőjéül. 



A medence miocén rétegeiben előforduló tekintélyesebb konyhasó- 

 telepekre vonatkozólag én, — tekintve ezek lokális megjelenését és min- 

 denütt erős gyűrődését — már légóta lokális sülyedés valószínűségét 

 hirdetem egj'etemi előadásaimon, tehát nem gondolom, hogy az egész 

 miocén medencét közel egyenletes vastagságú sóréteg töltené ki. Más- 

 részt kétségtelen a harmadkori tengernek az ENy-i szegélytől fokozatos 

 visszahúzódása is. Ha közbül némi ingadozás, rövid transzgresszió — ami- 

 nőt BöcKH Hugó dr. említ (1) — volt is, de a visszahúzódás jelensége 

 nyilvánvaló. A sós medencék mindenütt elég távol esnek a harmadik 

 időszaki medence északnyugati szegélyétől. A sórétegek többnyire a 

 daeittufa betelepülések alatt jelennek meg és úgy látszik, hogy minde- 

 nütt a miocénperi odus középső szakában váltak ki. 



Papp Kákoly dr. szerint (11) a borgóprundi sóskutak jórészben 

 már az aquitáni homokkőből fakadnak. Murgoci (9) is burdigali, hel- 

 veti és tortoni sóképződményt vesz fel a szomszédos romániai oltmenti 

 medencében. 



Ezekkel az erősen gyűrt rétegekkel szemben éles ellentét a nyu- 

 gati szegélyén a mezőségi rétegeknek már előbb említett merev, majd- 

 nem táblás kiképződése, amely sokszor olyan benyomást tesz, mintha a 

 régi merev alaphegység volna alatta. E két tektonikai forma érintkezé- 

 sénél kell feltételeznünk elsősorban az erősebb megtörést és ennek 

 mentén a felgyürödést, olyan értelemben, ahogy Pálfy vázolta említett 

 cikkében. A párkány-táblának a medence belseje felé hajló gyenge dő- 

 léséből következtetek arra, hogy a medence vetődései nem voltak függé- 

 lyesek, hanem a medence belseje felé dőltek. 



Jellemző és a gyűrődés általános szabályát követő vonás, amire 

 már BöcKH Hugó és Lóczy Lajos is rámulatott (1 és 7), hogy a me- 

 dence belsejében lévő antiklinálisok fö csapásiránya a keleti és nyugati 

 peremhegység irányát követi. A medence párkányszegélyének befolyása 

 a szakadások irányára szembetűnően nyilvánul meg a kisakna — balázs- 

 falva — szászvessződi tektonikai vonulatban. Ez a legerősebb, legfeltűnőbb 

 diszlokáciot mutató vonulat azok között, amelyeket az erdélyi harmad- 

 kori medencében ismerek. A gyűrődésben nemcsak a mediterrán, hanem 

 a szarmata -rétegek is több helyütt részt vesznek és körülötte pannoniai- 

 pontusi üledékek vannak uralkodólag elterjedve, amelyek sorozatából 

 merednek ki ezek a fiatalabb, több helyütt izoklinálisan összenyomott 

 redők. 



Nagy érdeklődéssel olvastam Halaváts 1911. évi felvételi jelenté- 

 sében, hogy ez a gyűrődés a csapás irányában folytatódik Eüsztöl 



