ADATOK AZ ERDÉLYI MEDENCE TEKTONIKÁJÁHOZ. 413 



déli és délkeleti részében és ezek kapcsán felépült a Kelemen —Hargita 

 fiatal, impozáns vonulata. 



A medencének egészben véve délkeletre való sülyedésével a fiata- 

 labb és hovatovább kisebb medencerészletek fokozatos vándorlása, tehát 

 nyilvánvaló. Még inkább szembetűnik ez, ha tekintetbe vesszük azt is, 

 hogy Eomániában Dambovitza és Moldova déli része között a legfiata- 

 labb, legjelentékenyebb mozgások még a Hargita kitörésénél is fiatalabbak, 

 amennyiben legerősebb fázisuk a negyedkor elejére esik (15). Sawicki- 

 nek ezzel ellenkező hivatkozása (16) helytelen. Popescu-Voitesti még a 

 Brezoi-Titesti beszakadást is posztpliocén, pleisztocén eleji nagy mozgá- 

 sokra vezeti vissza és a dambovitzai fontos tektonikai vonalnak képző- 

 dése — amely egymástól lényegesen különböző faciesek hatái-a — hosszú 

 időn át, amely a pliocén tektonikai vonásokat is átszeli, — még ennél 

 is fiatalabb (15). 



Ha most ennél az úgyszólván egy egész érára \onatkozó képnél 

 szeraelött tartjuk azt a sokszor elfeledett (16) vezető fonalat, hogy a 

 föld kihűlésével térfogata kisebbedik, tehát a kéreg kisebb területre 

 zsugorodott, akkor megértjük, hogy a medence belsejében lesülyedő és 

 a határon erupciós tömegeben felnyomuló átalakulásoknál egészben véve 

 mégis csak sülyed a szint. A sugár irányában a föld központja felé ' 

 törekvő tömegek oldalnyomást gyakorolnak egymásra, tehát a gyengébb 

 helyeken, a szakadások mentén (balázsfalva — rüszi vonulat'^) felgyürődnek 

 egymásra szorulnak a rétegek. Innen van, hogy a jól ismert redők a 

 nyugati és déli párkányon mind a közeli párkánytól vannak alátolva, 

 illetőleg a medence belseje felé néző szárnyuk dől lajjosabban. 



Hogy a közeli Moldovában a redők hosszabb szárnya Ny-ra, Er- 

 dély felé dől, tehát K-ről vannak alátolva, azt talán a Dobi-udsától 

 EENy-ra húzódott variszkusi hegységnek tulajdoníthatjuk, ameh^ a felüle- 

 ten többé nem látható, de Mrazec szerint talán még az alsó mioeén- 

 ban (8), sőt tekintettel arra, hogy zöld kavicsai a sármási és mező- 

 szentgyörgyi szarmata kavicsok között is előfordulnak, szerintem egyes 

 részeiben talán még később is a felületen volt. A medence közepe tájára 

 eső sármási antiklinális daganatok azonban elég szabályosaknak látsza- 

 nak, mintha itt az oldalakról jövő nyomások egyenlő mértékben érvé- 

 nyesülnének. 



Az antiklinálisok általános ENy — DK-i csapásával ellenkező meg- 

 törések tán a medence északi és déli párkánya nyomására vezethetők 



* Ez a feluyomulás okozza talán a felsőkréta és részben az óharmaűkori ré- 

 tegeknek azt a gyűrődését, amely a Vlegyásza tömege ÉK-i szegélyén Marótlakán, 

 továbbá a KocHtól ismertetett Hódosfalváu a Gyalui tömeg szegélyén sok helyütt, 

 pl. Kisfenesnél is olyan jellegzetesen elöfortlul. 



