436 ZIMANYI KAROLY 



csaik. vagy oldalaik vannak egymással szemben és az ikerhatár egyenes vonal- 

 ban, vagy szabálytalanul húzódik a véglapokon különböző alakok keletkeznek 

 (YII. tábla, 8 — 11. rajz), egyes kristályokon többé-kevésbbé csillagalakúak is, 

 [X. tábla, 6. rajz). 



A véglapokon emelkedő eme orientál fekvésű kiemelkedések, kiilönösen 

 a nagyok, sokszor üregesek ; ha a piramist tompító véglapot egy tű hegyével 

 óvatosan áttörjük, az üreg alján a nagy kristálynak sima véglapját látjuk. 

 Nem tartom kizártnak, hogy ezek a letompított piramisok a kristály tovább- 

 növekedésének későbbi képződményei. Megemlítem még, hogy a nagy táblás 

 kristályok sokszor a legszebb kis c(vasrózsák« láthatók (X. tábla, 7. rajz.) 



A másodrendű oszlop a {1120} lapjai majd kisebbek, majd nagyobbak; 

 mint alárendelt lapocskák r {lOTl}, e {OlT2}, fJ. {0115} vagy n {2243} oldaléleit 

 tompítják (V. tábla, 4. és 7. rajz, YI. tábla, 1. és 2. rajz). Túlnyomóan kifogás- 

 talan simák, néha üregesek, teknöszerűen mélyedtek, vagy síkok ugyan, de 

 rendkívül finoman rostozottak. A rostozás csaknem párhuzamos [/• : a] élekkel, 

 a finom rovátkák azonban nem húzódnak az egész lapon végig, hanem mint 

 szaggatott vonalkák tűnnek fel. Az ikreken, a két egyén szomszédos és egy 

 síkba eső lapjain az ikerhatártól jobbra és balra, ellenkező irányban, de ugyan- 

 azon szög alatt húzódnak a rostok (VII. tábla, 16. rajz). 



A másodrendű piramisok közül a {2243} a gyakoribb, lapjai rendesen 

 kifogástalan fényesek és síkok, némelyek azonban a közepük táján teknö- 

 szerűen bemélyedtek és csak széleik mint sik keretek tükröznek zavartalanul. 

 Ellenben 7r{1123} lapjai kivétel nélkül simák, gyakran r{10Tl} és e {01l2} 

 szomszédos lapjai közt, mint eltompítok jelennek meg (Y. tábla, 10. rajz és 

 YI. tábla, 7. rajz) ; ha a két piramis együtt fejlett ki. akkor a meredekebb- 

 nek lapjai szélesebbek, nagyobbak (Y. tábla, 10, rajz). 



r {lOll} és e{0lT2} lapján kifogástalan fényesek, az alaprhomboéder 

 csaknem mindig előtérbe lép. Gyakrabban a nagy kristályoknál az r {lOll} 

 felületéről üregek nyúlnak befelé, ezeknek körvonalai vagy egészen szabályta- 

 lanok, vagy a környező lapokkal képezett kombinációi élekkel közelítően pár- 

 huzamosak (YII. tábla, 15. rajz). Az üregek belsejében olykor több párlmzamos 

 lemez emelkedik színfalak módjára egymás mögött ; a lemezek oldalait /• {lOll} 

 alkotja, szabad széleiken pedig c, e, és a laprészletei tükröznek. 



Nem ritkák azok a kristályok, a melyeken e{uiT2} és ('{0001} sűrűn 

 váltakozva egy durván rostos, széles rhomboéderlapot látszanak alkotni, ennek 

 szélén az e {OlT2}, a tábla közepe felé pedig a sima véglap fénylik (Y. tábla, 

 1. rajz). Hasonlóképen gyakoriak c {0001] és {OlT-i} lépcsős ismétlődései, az 

 egyes lépcsőfokok mintegy csipkések tt {1123} apró lapocskáinak ismétlődésétől. 

 Egyszerű nagyítóval a lapocskák jól felismerhetők, geniométeren pedig az övek- 

 ből és mérésekből a lapok jelei is megállapíthatók. Ezeket a viszonyokat váz- 

 latosan a VII. tábla li2. rajzán tüntettem fel. 



A Kakukhegy hematitjának egy igen jellegzőeu kifejlett és gyakori alakja 

 /u{0ll5}; nagy lapjainak felülete hasonló, mint azt Gonxard ' és Lackoix- a 



• Coiiipt. rend. 1898. 126. 104s— lO.óo. 1. 



- Minéralogie de Francé. J'aris, 1901. 3. 25."). 1. 



