ISMERTKTKSEK. 449 



a permi homokkőre, annak minden, tektonikai okokból vagy denudació folytán 

 származott egyenetlenségét kitöltvén. Helyenként azonban maguk a werfeni 

 rétegek is gyürődöttek, így pl. Balatonfüreden a Kodostó-nyaraló körül. A Aver- 

 feni rétegek komplexusának vastagsága 500 — 700 m, amiből azonban legalább 

 400 — 500 m a werfeni dolomitra és lemezes mészkörétegekre esik. Ha emel- 

 lett a werfeni rétegek felszíni elterjedése 1*5 — 3*5 kilométernyi, úgy ez az 

 ismételten fellépő váltós vetődések és horizontális eltolódások számlájára irandó. 

 Ezek közül a Böckh J. által megállapított híres literi törés is hosszában éri 

 a werfeni rétegek zónáját. 



A középső triász Bittner csoportosítása szerint úgy a mélyebb 

 a n i s u s i, mint a magasabb 1 a d i n i emelet által van képviselve. Az anisusi 

 emelet legalsó tagja, a vaskosan padozott megyehegyi dolomit, mely 

 a feküjében állandóan a felső kampili lemezes mészkő, a fedüjében pedig a tulaj- 

 donképeui kagylós mészkő által van közbefoglalva. Vastagsága tetemes és azért 

 egyik legfeltűnőbb tagja a bakonyi triásznak. Térszíni megjelenése még azáltal 

 is gyarapodik, hogy a literi törés mindkét oldalán megjelenik, habár az ÉNy-i 

 oldalon keskenyebben. Klasszikusan fordul elő Vörösberény és Liter közt a 

 Megyehegyen, amelynek profilját annak idején már Böckh J. megrajzolta ; de 

 innen e vidékről még messzire követhető úgy ÉK-i, mint DNy-i irányban. 

 Kövületeket gyéren tartalmaz ; krinoidákon kívül előfordul benne a Spirigera 

 Meiilzeli, DuNK., Sp. trigoiiella, Schloth., stb. és Balalonifeft balatoniciis, Mojs., 

 mely utóbbit Böckh a megyehegyi komplexus legfelsőbb részében telálta. 



A megyehegyi dolomit felett következik azután a talajdonképeni kagy- 

 lós mész, melye ek komplexusa azonban sokkal vékonyabb és márgás voltá- 

 nál fogva is mállékonyabb, úgy hogy nem annyira szembetíínő, mint a fekű 

 dolomitja. Vonulatában az alsóbb Rltynchonella decnriala (recoaroi brachiopo- 

 dás mész) és a (leralites trinodoms (reiflingi mész és márga) zónákul lehet 

 megkülönböztetni. A Megyehegynek eme két zónája együttesen is alig vasta- 

 gabbak 8 m-nél ; klasszikusok azonban azon rendkívül gazdag faunájuk alapján, 

 melyek régebben Böckh J. T., Roth L és StOrtzenbaum J. gyííjtöttefe és újab- 

 l)an LóczY L. és Laczkó D. tetemesen gyarapították. A decurtata zónából föl- 

 említjük az Eiitmchits hUiforiHÍs, Lam., Dadocrinas gracüifi, Buch., Terebra- 

 tula vidgarU, Schlqth., Rhynchonella decurtata, Ger., Spirigera trigonelJa, 

 Schloth., Spiriferhia Meidzelü. Dunk., stb., a trinodosus zónából ellenben 

 Spiriferlna Mentzclii, Dunk,, var. haconica, Bittn., Daoiiella Sturi, Ben., 

 D. Iiungarica, Mojs., Gervilleia praecursor, Cbn., Ceratites trinodosus, Mojs., 

 Ptycliites flexuoxiis, Mojs., Alractites Börkhi, Stürz., stb. fajokat. E faunák 

 fölelőhelye Felsőörs szelvényében a malomvölgyi Forráshegy, továbbá a csopaki 

 Kopaszhegy, az arácsi Péterhegy, a balatonfüredi Tamáshegy. Köveskállán a 

 Mezőmál feletti Horoghegy stb. Ezek mind a literi hasadékon innen vaunak, 

 de ugyancsak szép számmal léteznek hasonló lelőhelyek azon túl is. 



A középső triász felsőbb, vagyis Bittnek szerint ladini emelete úgy a 

 buchensteini rétegek (alsó), mint a wengeni rétegek (felső) 

 szintjei képében gazdagon kifejlődve találhatók meg a Bakonyban. A buchen- 

 steini rétegek, vagyis a J'rolrarJiycrrns Heitzi 3ó>?-a kovás mészkőből, agyagos 



