4'jO ISMEUTl-TKatK. 



márgából, lioinokkö és diabáztufás piatra verde rétegekből állanak. Ezt a 

 zónát tudvalevőleg Böckh fedezte fel és önállóságát mi sem bizonyítja jobban, 

 mint az a körülmény, hogy létezését és jogosultságát utólag a keleti Alpok 

 profiljában is felfedezték és elismerték. Böckh e zónát a felsöörsi szelvé- 

 nyen kívül még csak egynehány helj^röl ismertelte, Lóczy azonban Felsöörstöl 

 egészen Köveskálláig birta ezen nevezetes rétegeket továbbnyomozni. Ezen hori- 

 zont számos foraminiferán kívül kriuoidákat. néhány kagylóst, de főleg cephalo- 

 podákat tartalmaz és ezek között a Protrarhyreras Reüzi. Böckh., Ceralites 

 Jiungancus, Mojs., (i felsőőr.- cnsis, Stűez., C. Bőckhi. Eoth., Hungariies 

 Mújdsovicd, Eoth.. Pti/chites anguslo-umlnlicalus, Böckh., Pleíironautilns 

 Lóczi/i, Frech.. Atraciites Bőckhi, Stűbz., stb. jellemző fajokat. 



Egyúttal megállapítja, hogy a Lecanites sihyllinvs, Frech (Frech meg- 

 határozása) (= MuiiophyUites cfr. Suessi (Diener meghatározása) tévesen ke- 

 xült a buchensteini fossziliák jegyzékébe (Frech. Uj cephal. Pal. függ. p. 16), 

 hanem hogy az a vörös tűzköves trideutinus rétegek (alsó wengeni r.) feletti 

 fehérkrétás márgás -gumós mészkövekből való. Továbbá tévesen kerültek 

 Böckh JÁNOsnál is (F. J. évk. II. 151. oldal, IX. tábla, 10. ábra) a Joanniles 

 baihyokus, Mojs. és a ,/. tnlobiatiis. Mojs. is a Cer. Reitzi szint (buchen- 

 steini rétegek) köpületlistájába, mert ezek is úgy. mint a L. úhyllirms is a 

 tridentinus zóna fedőrétegeiből valók. 



Itt említendő meg, hogy a kagylós mészkő és a buchensteini rétegeknek 

 egy igen érdekes fehér mészkő fáciesét Laczkó D. fedezte fel a Tóhegyen. 

 Hajmáskéren és még néhány más ponton, mely az említett két rétegcsoport, 

 sőt még a sct.-cassiani rétegek faunáját is magában egyesíti, úgy hogy ez 

 még legjobban a Keleti Alpok reiflingi meszéhez lenne hasonlítható, mely 

 ugyancsak a kagylós mésztől egészen a sct.-cassiani rétegekig tartalmazza az 

 együttes faunát. 



Erre most a wengeni rétegek következnek, amelyek felső része a Pi^oar- 

 cestcs suhtridentinus, alsója a Daonella Lonmieli zónája. A P)'oarcestPs subtriden- 

 tinus régibb elnevezése (Arcentes tridentinus) alapján egyszerűen tridenlinus 

 rétegeknek is nevezik ezen zónát. Az előbbiek csekély vastagságú, eres tííz- 

 köves mészkőből és szürkés fehér márgából állanak, amely Hajmáskértől 

 DNy-felé egészen Köveskálla tájáig követhető. Vastagsága ezen zónának mintegy 

 35'8 m. (iazdag cephalopoda faunájából kiemelhető a Proarcesle^ snbtridenti- 

 //.u-s', Mojs., P. Bőckln, ]\Iojs., Protrachyceras Pseudo-Archclaus, Mojs., Cel- 

 Liles epoleaús, Mojs. stb., Daonella Lommeli, Wissm., Hhi/iicht>)iella linguli- 

 gera, Bittn.. Terebratula cf. suborbicuJaris, Műnst., var. seiniplecta, Klipst. 

 stb. és ide tartoznak a TracJtyr. Heitzi szintnél felemlített helyesbítés szerint 

 még a Lecanites sibyllinus, a Joanniles bathyolcus és a /. Inlabiatus is. Ezen 

 zóna nevezetesebb kövületlelőhelyei Vörösberény (Megyehegy), Felsőörs (Forrás- 

 liegy), mely kiválóan gazdag, Balatonszöllős (Megyhegy) Örvényes, Szánt- 

 an talf a, Csicsó stb. 



Részint a tridentinus rétegek közé behelyezkedve, részint a kagylós ós 

 ii tridentinus meszek közé beilleszkedve - mintha a Cer. Reitzi zónát helyet- 

 tesítenék — fordulnak elő Örvényesen, Aszófőn, Vászolyon stb. majd lágy 



