ISMEKTüTÉSKK. 4ol 



márgás, majd pedig keményebb lemezes tufás rétegek, melyek a Posidononn/a 

 wengensis, Wissm., Dtioiielld Loiiniieli, Wissm. stb. által jellemezve vannak. 

 Ezen típusok képvi«elöi a déltiroli wengeni rétegeknek, amelyekkel való rokon- 

 ságuk tufás voltuk által még inkább megerősödik. 



A ladin emeletet bezárná azután a efüredi mészkő », amaz általában kövü- 

 let nélküli sárga-foltos, dolomitos, tűzkőben szegény mészkő, amelyet azonban 

 egy benne talált Pi'otrochyceras Aon, Klipst. alapján Lóczy a karniai emeletbe 

 átutalt. BöCKH a füredi mészkövet Lovas, Hidegkút stb. határaiban választotta 

 ki és azonkívül még az E-i csoportban is Hajmáskér, Veszprém és Nagyvázsony 

 körül vélte felismerhetni. Ezeket az utóbbi előfordulásokat azonban Lóczy és 

 Laczkó kövületek alapján a felsőtriaszba tették át. 



A felső triász mind a három emeletével: a karniai, a norikumi és 

 a réciai emelettel van a Bakonyban képviselve. 



A karniai emelet tehát az előbbiek alapján legalul a f ü r e d í 

 mészkővel kezdődik s vagy erre, vagy pedig ahol füredi mészkő nincsen, 

 közvetlenül a tridentinus mészre telepedve következnek éles elhatárolás nélkül a 

 felső m á r g á k. A fokozatos átmenet mellett a kettő közti liatárt ott lehetne 

 meghúzni, ahol a DaoncUa rcLindata. Mojs. bővebben kezd fellépni. Ezzel tár- 

 sulva még más daonellák is kerültek ki innen e mészmárgákból, úgymint 

 D. laticosiata. Kittl., D. cafisiana, Mojs.. D. esinensh. Sal. stb. Eme kom- 

 plexus felsőbb részeiben sűrűn előforduló apró brachiopodák, kagylók, ammo- 

 nitok (Joannitcíi cf. aubtndenlinus, Mojs., Tracityceras Aon. Klipst., Lobites) 

 a S c t. C a s s i a n-r ai bli rétegek ekvivalenseit sejtetik ezekben a felső már- 

 gákban. Az újabb kutatások teljes mértékben igazolják Böckh J. ama felfogá- 

 sát, hogy e márgák már a felső triászba állítandók. A sct.-cassiani régiókat 

 nem lehet a Bakonyban a felső márgák horizontjától elválasztani s különben 

 ■a D-i Alpokban sem lehet a sct.-cassiani rétegeket a raibliaktól sem petro- 

 gráfiailag, sem paleontológiailag élesen elkülöníteni. Ezért már Mojsisovics. 

 Waagen és DiENER a cassiani rétegeket a karniai emeletbe helyezték, eltérőleg 

 BiTTNER-től, ki ugyanazokat az E-i Alpokban tapasztalható viszonyokból ki- 

 indulva, még a középső triász ladin emeletéhez számította. 



A felső márgák, melyek úgy a Balaton parti zónájában, mint pedig a 

 literi törésen túl is előfordulnak, kb. 60 km hosszúságban húzódnak el DNy-ra, 

 l — 3 km térszíni szélesség mellett. Vastagságuk Monoszlóuál 773 m, de meg- 

 lehet, hogy váltós vetődések következtében ennél a méretnél kevesebb. 



Eltekintve a Laczkó Dezső tanulmányozta veszprémi márgáktól, kiváló 

 helyek a felsőmárgák paleontológiái és tektonikai tanulmányozására Vörös- 

 berény, Felsőörs és Lovas, Csopak, Paloznak, Arács, Balatonfüred. Balatou- 

 szőllős, Pécsei, Vászoly, Dörgicse, Szentantalfalva, Monoszló. Diszel, Gryula- 

 keszi, valamint a Keszthelyi hegység, ahol e rétegekben rendkívül gazdag 

 és változatos faunát sikeiült nemcsak régebben BöcKHnek, hanem iijabban 

 még inkább Lóczv LAJOsnak is gyűjtenie, amikből kitűnik, hogy a e felső- 

 márgák') egyrészt a D-i Alpok karniai rétegeivel, de másrészt az E-i Alpok 

 reingrabeni paláival és opponitzi mészköveivel szoros rokonságban állanak. 



