456 ISMERTETÉSEK. 



Összehasonlítva ugyanis az előttünk fekvő LóczY-féle műben behatóan 

 tárgj'alt bakonyi triász rétegsorozatát egyi-észt Böceh János 1872. évi felfogásá- 

 val, másrészt pedig az alpesi triász szintezésével (Aethaber G. Lethaea 1903 — 8), 

 több irányban is mutatkoznak a legújabb vizsgálati eredmények alapján eltéré- 

 sek. Az alsó triász -nerfeni rétegeinek taglalása megegyezik a Böceh féle osztá- 

 lyozással és teljesen hozzásimul egyszersmind az alpesi szintezéshez is s egye- 

 dül csak az említendő meg, hogy Lóczy L. a «lemezes mészkő » rétegcsoport- 

 ját, mely BöCKHnél a kagylósmész sorozatot nyitja meg, kövületleletek alapján 

 még az alsó triászhoz (felső campili rétegekhez) számitja. Ennek következté- 

 ben LóczYnál a középső triász a megj^ehegyi dolomittal kezdődik, amely fölött, 

 iTgy mint BöcKmiél, a tulajdonképeni «kagylós mész* következik (Eh. decurtata 

 és C. trinodosus szintek). Ezen a mai alpesi nomenklatúra szerint Anisus-i 

 emelet fölött következik azután a középső triász felsőbb, vagyis ladin emelete. 

 Habár ebben a sorrend a főbb vonásokban ugyanaz maradt, mint 40 év előtt 

 BöCKHnél, iigy mégis Lóczy behatóbb részletezése folytán szövevényesebb a 

 kép. A bakonjd középső triászra már Frech Frigyes (Új cephalopodák stb., 

 Paleont. függ.) szerint is jellemző, hogy a faunákból nagyszámú idősebb fajok 

 magasabb szintekbe is felnyúlnak ; így benne van a kagylós mész faunájának 

 egy bizonyos része még a Cer. Eeitzi (= buchensteini) rétegek faunájában, — 

 másrészt pedig hozzákeveredik megint ennek faunája fölfelé, a wengeni szintek 

 alakjai közé. A triásznak különösen az ammonit faunája észlelhető szakadatlan 

 fejlődésben a werfeni paláktól föl egészen a raibli rétegekéig, semmiféle rend- 

 ellenesség által meg nem zavarva, amiért a bakonyi triász az aipesi triász 

 egyik legklasszikusabb példájának van elismerve. A megszakítás nélküli át- 

 menetet az egyes emeletek közt megerősíti Lóczy is, különösen azzal a meg- 

 figyelésével; hogy a buchensteini rétegek (Protrachyceras Reitzi rétegek) csak- 

 ugyan egyes közfekvetek alakjában még a tridentinus zóna alsó részében is 

 folytatódnak. 



Az alpesi wengeni rétegek legtipusosabb képviselői a Bakonyban Böckh' 

 és Lóczy szerint a Posidonia xcengcnsis, Wissm. által jellemzett tufás márgák, 

 amelyek vagy közvetlenül a kagylós mészkő (trinodosus szint) fölé teleped- 

 nek, vagy a Prolrachyceras Reitzi és a íridentiima rétegek közé ékelőd- 

 nek be ; de wengeni típusúak azok a márgapadok is, melyek a tridentinus 

 meszek közé települtek. 



A (ifüredi mész)), melyet Böceh a 1). Loiitmeli alapján, habár kérdőjel- 

 lel a wengeni rétegek közelébe helyezett, nem oda való, amennyiben Lóczy 

 tanulmányaiból kitűnik, hogy a D. Lonnneli nem a füredi mészből, hanem az 

 alatta lévő tridentinus mész egyik márgás padjából, tehát egy igazi wengeni 

 rétegből származott, úgyszintén nem áll a wengeni rétegekkel való azonosítása 

 Frech Fr. részéről sem, mivel ez utóbbi tanulmányaihoz, sajnos, tévesen 

 cédulázott anyagot kapott. A füredi mészkő ugyanis Lóczy felismerése szerint 

 egy a wengeninél magasabb nívóba való, amennyiben utóbb sikerült neki e 

 különben kövületnélküli mészkő felső, Chondriteses részében egy Prolrachyceras 

 Aon példányt találni, tehát egy oly formát, mely a cassiani szintre utal. 

 A cassiani szintet, moly a Bakonyban csak nyomokban, néhány alakkal van 



