ISMERTESÉSEK. 457 



képviselve, a fentebb (451 old.) elmondottak szerint Lóczy általában már 

 •a karniai triászba helyezi s vele együtt, a Prolr. Aon lelete alapján, «a füredi 

 mészkövet is. A dfelső márga» csoportot, melyet már Böckh is helyesen, mint 

 felső triaszkorút ismert fel, Lóczy hat szintre osztja, amelyek közül a táblá- 

 zatba felvett három jellemzőbb az alpesi Aon, aonoides és bullatus szinteknek 

 felelhet meg. 



A jura szisztéma rétegei a Déh Bakonyban eldaraboltan fordulnak 

 élő. Köztük a térszint kréta és harmadkori lerakódások foglalják el. Az eldara- 

 boltság, úgy látszik, a triászból álló alaphegység ÉNy — DK-i irányú vetődésekre 

 vezethető vissza. Egészben véve a Déli Bakony juraelőfordulásai mintegy foly- 

 tatását képezik a Nagybakón}^ területileg egységesebb jura szisztémájának. A jura 

 főleg Úrkút, Városlőd, Herend és Szt. Gál közt foglal el összefüggőbb terüle- 

 tet, amelyet Vadász Elemér tanulmányozott tüzetesebben. Vadász a Bakony 

 déli részében a jurának következő zónáit írja le (a Déli Bakony jurarétegei, 

 Paleont. függ.) : 



Alsó liasz a sinemuri (/5) és hettangi (y) emeleteknek megfelelve 

 1. dachsteini tipusú mészkő (Psiloceras planorbU zóna); 2. rhynchonellás 

 tűzköves mészkövek (Schlotlliehnia mannorea és Arietites rotifunnis zóna) ; 



3. veres brachiopodás mészkövek, adnethi fácies (Arielües Bucklandi zóna) ; 



4. krinoideás és brachiopodás hierlatzi tipusú mészkövek (Oxinoticeras oxyno- 

 tnm zóna). 



A középső liasz, megfelelve a charmouthi [d) emeletnek, áll 1 . a 

 cefalopodás mészkő (Amaltheus niargantaius zóna) és 2. a mangán tartalmú 

 radioláriás tűzkő (Ani. spinatus és Am. margaritatus) zónájából. 



A felső liasz, megfelelve a toarci (s) emeletnek, magában foglalja: 

 1. a posidonomiás mészkő (Posidonomj/a Bronni zóna) és 2. a kovasavas 

 márga (Harpoceras bifrons) zónáját. 



A Malm-ból a portiandi emeletnek megfelelve az alsó tithon (Terebra- 

 iula diphya és Pliyl. silesiacum) zónája található meg. 



Ebből a felsorolásból kitetszik, hogy a Dogger teljesen hiányzik s hogy 

 a Malm-ból is csak a tithonemelet van képviselve. Ellenben nagyon szép a 

 liasz sorozat megjelenése, mely sokkal jobban van itt kifejlődve, mint az Alpok- 

 ban, ahol bonyolult tektonikai elmozdulások zavarták meg eredeti telepedését. 

 A rétegek nyugodt egymásutánja és csorbítatlan vastagsága, tehát az eredeti 

 fáciesek felismerése dolgában a bakonyi liászt illeti meg az elsőbbség. Élénk 

 színekkel ecseteli Vadász E. (L. c. 35 — 37. old.) a Déli Bakony paleogeográ- 

 liáját, azaz lerakódásainak különböző fácieseit, valamint a juratenger nívó- 

 változásait. A közép- és felső liászban sokkal mélyebb volt a tenger (cephalopoda- 

 fácies), mint az alsó liászban (hierlatzi brachiopodafácies). A felső liasz után É-ra 

 húzódott vissza (regresszió), a Dogger és a Maim idejében szárazon hagyván 

 a liasz előbb említett lerakódásait és csak a tithonban és folytatólag az alsó 

 krétában transzgredált ismét a tenger a szárazulat partjait képező liasz lerakó- 

 dásai fölé. 



A Déli Bakony liaszfauuája Lóczy véleménye szerint a déli és északi 

 alpesi fácieseket látszik magában egyesíteni. Háládatos feladat volna továbbá a 



