460 ISMERTETÉSKK. 



felé három közetf éleséget lehet megkülönböztetni, úgymint azt annak idején 

 Hantken is tapasztalta : a) szürke foramioiferás, főleg miliolicleás márga : Cor- 

 hula planata, Zitt., Cardixiin graíiuii, Desh,, Perna nrkutica, Hantk., Fhsus 

 Noae, Lam., CetHtliiion Fiichsi, Hantk ., C auriciijiduin, Schl., Velales Schnii- 

 dcUana, Chemn., Dimtoiiut eostellata, Desh. stb. fajokkal ; b) Nummulitos márga 

 kevesebb puhánnyal, de sok félig recés nummulittal fiV. Laiiiarcki, d'Arch., N. 

 laerigata D'Oeb. stb. c) Mészmárga temérdek pernával (Perna i(rki(tíca, Hantken). 



2. A második rétegcsoport a "fönummulitos mészkő' » gazdag faunájával: 

 LWwthaiiimam sp. Orbilulilcs baconica, Hantken, SníiimuUna TfícJnhatscheffi, 

 d'Arch., X. Lucasana, Defb., N. perforata, D'Okb.. Conodypus c(moideus. 

 Ag., Schizaster UArchiaci, Cotteau., Harpacíocarcinvfi (jnadnlobatus, Desm. 

 stb. A fönummulitos mészkő Városlőd, Úrkút, Boda-Csékút között 4-0—50 m 

 vastagságú és tetemes elterjedési! körülbelül 350 m középmagasságban. 



3. A harmadik szintet a sima nummulitok rétegcsoportja szolgáltatja, 

 amelynek kőzete márgás durvamész és mészmárga. Ezt Böckh fedezte fel az 

 Ujhuta-Padragi úton. de azonkívül előfordul e rétegcsoport még más három 

 ponton is. Sok benne a kövület és uralkodók köztük az orbitoidák. Szerves 

 maradványai közül felemlítjük a következőket: ClaviíVma ci/lindrica, Hantk. 

 Oríhopliragiiiiiia (AMerocycHíta) sleUata, d'Akch., 0. radians, d'Arch., Xton- 

 niidrua TucItiJtalschef/i, d"Arch., X. complanaia, Lam., Bourf/uelocmius Tho- 

 renti, d'Arch., Batopont iiudliradiala, Ess., Hornéra, sp., Terebruíula tenui- 

 slriata, Leym., Plioladomi/a rugósa. Hantk., Ph. Puschi, Goldf. (?), Perien 

 Budakesziensis. Hofm., !Spondylus radida, Lam,, MUiobaliis snpej^iis, Hantk. 

 stb. BöcKH, Hantken és Hofmann a priabouai rétegcsoporttal azonosították 

 ezen előfordulást. 



Ezen típusos felső eocén márgák még Veszprémben, Urbidán is találhatók, 

 szintén sok és hasonló kövületekkel. 



A paleogén képződmények Lóczy szerint kb. 100 — 150 m vastagságban 

 lépnek föl transzgredáló módon, a már elÖbb összetöredezett mezozoos-paleozoos 

 alaphegység fölött 300^400 m magasságban. A nummulitos mészkő, mely Eszter- 

 gom és Buda vidékén szintekre osztható, a Bakonyban tömegesen lép föl és 

 ös.szefüggő övben kiséri a Bakony ENy-i peremét Sümegtől Oszlopig. A szóban- 

 forgó eocén takaró a Kis-Alföld felé lejt, ellenben a Bakony DK-i szélén 

 hiányzik ennek még a legcsekélyebb nyoma is, miből Lóczy azt következteti, hogy 

 a Bakony és a Pécsihegység közt az eocén időben a Bakonynál magasabb száraz- 

 föld emelkedett, mely még a miocén elején is fennállott iigy, hogy egészen 

 addig a hidrográfiai lejtő nem DK-nek, hanem ÉNy-nak irányult (miocén 

 kavicstakaró ÉNy-on !). 



Oligocén lerakódások a D-i Bakonyban, vagyis a Balaton közelebbi 

 környékén nincsenek. 



Nemcsak a bakonyi, hanem általában a magyarországi paleogén lerakó- 

 dások szintezése dolgában még mindig szétágazók a felfogások, amit a paleogén 

 fejezet, végéhez csatolt szintezési táblázatból is ószrevehetünk. Eddig ugyanis 

 (főleg Hofmann K. szerint) a széntartalmú édesvízi (Cyreiia grandis), elegyes- 

 vízi, és a S. siibplnviUalus, A', perforaín^^ és A', slr/aíus (Puszta Fornai) 



