464 ISMEKTETÉSEK. 



Imre tanulmányozták. A poutusi rétegek fölött sok helyütt, kivált a szél árnyé- 

 kában, valamint a somogyi partmenti alacsonyabb terraszt is vastagon sárga 

 lösz borítja. A feltárások szép képei és profiljai kisérik a somogyi dombvidék 

 részletes leírását. 



. A somogyi dombvidékhez számítja Lóczy még a Tihanyi félsziget 

 pliocénjét is. noha ez jelenleg a tó ENy-i oldalával függ össze. A tihanyi fél- 

 szigetre vonatkozó 20 oldal egyik legnagyobb szeretettel megírott fejezete 

 az egész munkának. A félsziget alkotásában résztvesznek annak fundamentumá- 

 ban a pontusi rétegek, továbbá eruptiós bazalttufa, gejzír forráskúpok, édes- 

 vízi mészkövekkel és kovatufával és végre a lösz. A rendetlenül dombos fel- 

 színt két vízzel telt horpadás teszi változatosabbá. A dombok (160 — 229 m) 

 kialakulását az atmoszferiliáknak jobban ellentálló bazalttufa kitörések és 

 geiziritkúpok szabták meg. Különösen nagyszámmal láthatók ez utóbbiak a 

 Belsőtó DK-i partján, vagyis a Kerekdomb Ei lejtőjén. A Geizirkúpok anyaga 

 édesvízi mészkő és kalcedonos kovatufa. Az egyes kúpok magassága 20 — 3ü m t 

 is érhet el és ezeknek gyönyörű képei ékesítik Lóczy müvét, de részben 

 már Vitális J. munkájában is láthatók lefényképezett másai (a Balaton vidéki 

 bazaltok, Geológiai függelék). A geizirit kúpok a legszorosabban függnek össze 

 a bazalt vulkánosságával ; néhol ugyan külön csatornákon, a pontusi rétegeken 

 keresztül szállott fel a geizir egykori hévforrása, legtöbbször azonban magának 

 a bazalterupció kürtőjét használta fel a kifolyásra. Legtanulságosabb ebből a 

 szempontból a 169. számú ábra, amelyen Lóczy a Kopasz- és Nyársashegy 

 szelvényében a vízszintes pontusi rétegeken áttörő eruptív bazaltbreccsiát mu- 

 tatja be a szintén rajtuk keresztülmenő geizirittal együtt. Összesen nyolc 

 erupciós kürtőt fedezett fel Lóczy, amelyeken a bazaltbreccsia feltódult. - — 

 geiziritkúp azonban sokkal több létezik, t. i. a XIII. táblán látható térkép 

 szerint ugyanis 81-et számolhatunk össze. Az erupciós kürtőkben bazalttufa anyag 

 közé foglalt mészkonkréciók és márgadarabok is láthatók, utóbbiak tele pontusi 

 köviiletekkel, amelyek a kitöréskor a bazalt által fölragadtattak. Végre megemlíti 

 Lóczy, hogy a félsziget tómélyedései nem maar-ok, ú. m. pl. a Laachi-tóa Rajna 

 vidékén, hanem pusztán csak tufakitörések által köiülsáncolt térszíni mélyedések. 



A tihanyi félsziget csakis annak köszönheti kialakulását és létezését, 

 liogy a laza anyagú pontusi lerakódások fölött elterülő bazalttufa leplek a 

 piedesztáljukat a denudaciótól megvédték. A bazaltbreccsia kitörése Lóczy sze- 

 rint a pliocéu végére, sőt talán folytatólagosan még a régibb pleisztocén ide- 

 jére tehető. Végül- pedig felemlíti, hogy a « kecskekörmök)) (C. ungula-caprae 

 bubmarad ványai) lekoptatását egy a mai víztükör felett 2*5 m magasságban a 

 Balaton régibb, talán pleisztocénkorú ('?) vagy ó-holocén időbeli szinlőjén meg- 

 törött hullámok okozták. 



A somogyi halomvidék különálló dombjai közé sorakoznak Boglár és 

 Fonyód magányosan álló dombjai, amelyeknek felépítésében az elég szintes 

 pontusi rétegeken kívül még az eruptív bazaltbreccsia is részt vesz. A boglári 

 temetődombon egy pompás tömzsszerü bazaltbreccsia telér tűnik fel, mely a 

 pontusi rétegek kőzetét alig néhány cm-nyire pörkölte meg. Kitűnő apró kis 

 sztratóvulkánt formál a Sándordomb is. A Fonyódi hegy magas falán ellenben 



