ISMEETKTÉSEK. 465 



pontusi rétegeket látni. (Conq. balatonira, Viv/para S(fdleri), amelyeken ke- 

 resztül a Kis- és Xagyvárhegyen bazalt tört fel. 



A pontusi lerakódások elterjedését illetőleg megjegyzi 

 LóczY, hogy a Balaton Ny-i dombvidékét agyag, homok, vékonylemezes homokkő 

 és imitt-amott lignittelepecskék formálják. Nemesboldogasszony fa községből egy 

 18 m mély kútból lignit fölött egy Maslodon longlrostris, Kaup zápfoga találtatott. 

 A Hévvizi radioaktív melegforrás egy 36 m mély tölcsérből fakad, melynek 

 oldalai D-nek dűlő homokkőlemezekből alkotvák. Keszthely környéke felé túl- 

 nyomóan homokkő lép fel, mely a Eezivár romjai közelében 400 m ixiagas- 

 ságú. Ezek a magasan fekvő homokkő telepek Lóczy szerint már kontinentális 

 (szélfújta) képződésfíek és koruk bizonytalan, vájjon pliocének-e még, avagy 

 pleisztocén korúak. Azonban a mélyebb fekvésű homokkő előfordulások biztosan 

 pliocénkorúak, amint azt a Várivölgy nagy kőfejtőjében észre lehet venni, ahol 

 ScHRÉTER Z. meghatározása szerint Unió cf. Halaválsi, Brus., Conf/. cf. .Ven- 

 inayei'i, Brus., LiiiDwcardium cf. PensUi, Fuchs., Mclanopsis (Lyrcaea) cf. 

 Maiiiniana, Fér., tehát a mélyebb és magasabb szint alakjai együtt fordulnak 

 elő. A pontusi emeletnek lefelé való terjedésére élénken rávilágít a keszthelyi 

 Andrássy-téri artézikút, amely 100 m vastagságban tárta fel a rétegeket. 



Tapolca körül és a Balaton felvidék alján a pontusi rétegek dolomitra 

 telepedve 18 — 20 m vastagságban kavics és kavicskonglomerátumból állanak, 

 melyekből Halaváts és Schréter szerint a Dreissenoniya Schröckingeri, Fuchs., 

 D. cf. Sabbae, Brus. Limnocardium, cf. PensUi, Fuchs., tehát az alsóbb szin- 

 tet jellemző kövületek kerültek ki; fölötte egy agyagréteg és e fölött azután 

 váltakozva agyag és homokrétegek következnek. Ezek a felsőbb szintet kép- 

 viselik (Cong. iingida-caprae, Műnst., Hipparion). Kz egész, közel szintesen 

 települő, vagy pedig igen csekély lejtésben lévő rétegkomplexust a bazalt- 

 erupciónak termékei borítják el és említésre méltó, hogy a pontusi rétegekből 

 csak mintegy ernyők alatt a bazalttakarók alzatául szolgáló részletek marad- 

 tak épségben mint magaslatok, míg különben a pontusi rétegek lazább anya- 

 gát a pleisztocén defláció egészen az alsó kavicsokig eltávolította. A bazalt- 

 kúpok közti mai mélyedmények nagyobbrészt alsó kavicsból állanak. Kapolcs 

 körül édesvízi mészkőtelepek találhatók a pontusi agyag és homokrétegek közé 

 telepedve, amiért Lóczy őket egykorúaknak tartja a pontusiakkal és nem úgy, 

 mint Vitális J., ki e meszeket fiatalabb postvulkáni forrásképződményeknek 

 tekintette. Fiatalabbak a bazalt kitörésénél már csak azért sem lehetnek e 

 mészkövek, mert a barátkai erdő legmélyebb bazalterupciója édesvízi mész- 

 kövön tört át és ugyancsak ennek darabjai fordulnak elő a bazaltban is zár- 

 ványok gyanánt. 



A felvidék balatoni lejtője különösen alkalmas a pontusi tenger 

 színlő i-nek tanulmányozására. Balaton-Arácson 135 m, a Fülöphegyen 

 140 — ^150, Eév-Fülöpön 100 — 170 m, sőt a Megyehegy oldalában 200 m magas- 

 ságban vannak a mélyebb szint kavicssztrátumai, mint az egykori parti erózió 

 képződményei ; ezzel szemben a legfelsőbb szint az édesvízi mészkő, vagy a 

 mészkőlencsék 220 — 250 m-ig nyúlnak fel a Felvidék oldalain. A Bakony 

 ÉNy-i lejtőjén a pontusi lerakódások platószerűen jelennek meg, azonban a 

 subserikus eróziótól szakadozottan és másrészt egyfelől a Eábamelléki magasabb 



