ISMEETETÉSEK. 469 



stájer határon pliocén (Mastodon longirostris, Üinotlienum giganleum), ellen- 

 ben Szt-Gotthardtól Győrig pleisztocénkorúak. Ez utóbbiak csak a Eába jobb- 

 partján formálnak egy jól kivehető magas kavicsterraszt, ellenben a balparton 

 lévők halkan, alig észrevehetőleg emelkednek egészen a K-i Alpok tövéig. 

 Kőszegnél 300 m-ig, a Pinkaszorostól D-re pedig 450 m-ig is felnyúlván. Nagy 

 kiterjedésű kavicstörmelékkupok ezek, amelyek a legfiatalabb pliocénben, vagy a 

 legidősebb pleisztocénben az Alpok felől ereszkedtek alá a kis Magyar -Alföldre, 

 Ezeket Lóczy sivatagbeli képződményeknek vallja, a Góbi sivatagban a Nansan 

 E-i alján elterülő kavicsokhoz hasonlítván őket. Sok bennök a szegletes, alig 

 legömbölyített görgeteg, amelyet nyilván torrensvizek sodortak lefelé a lejtön. 



Fiatalabb, a pontusi lerakódások fölött fekvő, de lösz alatti kavics és 

 murvás homoktelepek a Zala környékén fordulnak elő, helyenkint mocsárvizi 

 faunák által jellemezve. Lóczy a dunántúli kavicstelepek összességének kétféle 

 kerületét ismeri fel. Az egyik a bakonyi mediterrán- szarmatakorú kavicstelep, 

 amely minden utána következő fiatalabb kavicstelepnek szülőforrása. Ebből 

 keletkezett a pontusi rétegek alján fekvő fluviatilis jellegíí kavics Sümeg és 

 Tapolca közt, továbbá a pontusi rétegek fölötti kavics Veszprém és Várpalota 

 táján. Másod- és harmadlagos lielyzetbe került a Bakonyi kavicstelepek anyaga 

 a pliocén vagy alsó pleisztocénkorú kavicsmedrekben, egyrészt ÉNy-on a Kába 

 és Marczal völgyéig, másrészt DK-en a Sió mentén majdnem a Dunáig. Végre 

 még ezeknél is fiatalabbak a felső pleisztocén, óholocén és récenskorú kavics- 

 telepek, melyek a Balaton körül különböző szintekben fekszenek. Minél fiatalabb 

 egy-egy ilyen átmosott kavicstelep, annál apróbb szeművé válik egykori eredeti 

 anyaga, és annál több helyi törmelék keveredik hozzá. Magának az egykori 

 mediterrán-szarmata kavicsnak eredetét homály borítja, de igen valószínű, 

 hogy anyaga egy a miocénkor óta eltűnt magasabb hegységről származott le 

 a Bakony területére. 



Egészen más származású ellenben az a kavics, mely a Zala mellékén, 

 továbbá a Bábának a Marczalba való betorkolása fölötti szakasza mentén, vala- 

 mint általában a Rábától Ny-ra széltében található. Ezt a kavicsot Lóczy be- 

 ható tanulmányok alapján a Ceti alpokból származónak ismerte föl. A .leg- 

 felső, körülbelül 750 m t. sz. f. magasságban fekvő telep a postpontusi (levantei ?) 

 korban képződött, de sajnos, hogy belőle paleontológiái leletek ismeretlenek. 

 Ennek átmosott és kisebbre koptatott anyaga szolgáltatta azután a két alsó 

 terraszt, amelyek közül a mélyebbik (fiatalabb) Szent Grótnál mammutleletek 

 alapján pleisztocénkorúnak bizonyult. A kis magyar Alföld eme DNy-i területén 

 óholocén és recens kavicsterraszok egész hálózata kíséri a Rába felé siető 

 mellékfolyókat, valamint magát a Rábát is. Ezeknek az alpin származású 

 kavicsok anyaga túlnyomólag kvarc és kvarcféleségekből álló. 



Érdekes, hogy a Duna közelében Acs és Bábolna közt kb. 150 m. és ennél 

 valamivel magasabb helyzetben is fordul elő olyan durva, dió-, structojásnagy- 

 ságú fluviatilis jellegű kavics, mely pontusi lerakódások fölött terült el. Anyaga 

 és helyzete szerint szerző leginkább a Nyitra vármegyei kristályos masszívu- 

 mokból származónak ítéli. Kora alighanem pliocén. E fejezet vége felé Lóczy 

 továbbá még a Budapest vidéki magasabb kavicsterraszokat is, valamint 



Földtani Közlöny. XUII. kőt. 10i3. 



3L 



