ISMERTETÉSEK. 471 



rétegek kirostált homokjából származik és a legfinomabb futóhomok méo: a 

 legmagasabb helyekre, nevezetesen a bazaltplatókra is feljutott. Somogyiban 

 I Fonyód, Kaposvár) vastag telepekben fekszik a futóhomok, még pedig küUnösen 

 Kaposvártt diszkordanciában a lösz és a babérces agyag fölött. 



A nálunk jól ismert eolikus képződésü lösz elterjedése a Bakony 

 körül igen jelentős. Érdekes annak a megállapítása, hogy a Veszprém — fehér- 

 vármegyei lapálj'^on nagy foltokról hiányzik a lösz ; hasonlóképen a Bakony 

 É-i és Ny-i lejtőjén is. Zalában pedig csak szakadozott leplekben lép föl, ellen- 

 ben a Bakonytól D-re. tehát az E-i szél árnj'^ékában vastagon fekszi meg a 

 térszínt. Már Tihanyon, a Szigligeti dombok és a kenessél partok mélyedései- 

 ben, de még inkább a somogyi dombok délfelé néző lejtőin található meg a 

 iípusos lösz. Anyagára a lösz kétféle, ú. m. a magasabb lejtök és platók fino- 

 mabb rétegzetlen lösszé, másrészt pedig a völgyek homokos murvás rétegzett 

 löszlerakódása, amely utóbbi voltaképen egy már denudációs törmelékekkel 

 kevert lösznek felel meg. Sok régibb völgyelés, mely a pontusi felszínt a mai 

 vízhálózatnál mélyebbre barázdolta, a negyedkorban beköszöntő szárazabb klíma 

 mellett lösz által lett ismét feltöltve, így pl. a Puszta Akarattyai és Balaton- 

 aligai löszvölgyek is. A lösz fiatalabb pleisztocén korára nézve döntő a zala- 

 egerszegi mammutcsontváz lelete, melyre az ottani vastag lösztakaró legalján, 

 közvetlenül a pontusi lerakódások fölött bukkantak. A völgyi löszre vonatkozó- 

 lag jellemző, hogy réteges és kevésbbé meszes, mint a magaslatokon lévő, 

 valamint hogy benne a megszokott szárazföldi csigahéjjakon kívül olykor még 

 Limnophysa és LWwglyphus fajok is előfordulnak (mocsárlösz, Horusitzkt) 



Eészint magában a löszben kiékelődő lapokat képezve, néhol pedig annak 

 alján, máskor meg a lösztakaró felszínén jelenik meg a Balaton körül egy ren- 

 desen mésznélktili, sötétebb színű vasasabb, sőt többnyire vasborsós agyag, 

 mely a Zala völgyében fölfelé haladva egyre összefüggőbben lép fel, sőt végre 

 úgy e völgyben, mint a Kerkáéban is, tehát már a stájer határon egymagában 

 válik uralkodóvá. Itt az ország szélén azután a lösznek már semmi nyoma. 

 LóczY a babérces agyag keletkezésére nézve nem nyilatkozik, habár alig lehet 

 kétséges, hogy az csak nagyobb nedvesség és dúsabb csapadék befolyása mellett 

 jöhetett létre, ú, m. az Alföld másik végén, a Bánságban és Erdélyben. 



A következő fejezet aholocén képződményeknek van szentelve, amelyek 

 során a homokterületek ós a szélokozta alakulásokról, a Balaton partjainak 

 kiformálódásáról, a Balatonba hulló porról és a tófenékröl, a tőzeglápokról és 

 a Balaton környéki termőtalajról van szó. Mindezek szorosan véve már a most 

 uralkodó fizikai viszonyoknak, s különösen a mai klímának az eredményei, 

 minek következtében már inkább a modern geográfiai leírás keretébe tartoznak. 

 Kiemeljük közülök különösen a E-i irányból évszakonként a bóra erősségével 

 dühöngő szél munkáját, vagyis a futóhomok által simára fényesített kavicsokat, 

 az éles kavicsokat és megcsiszolt sziklafelületeket, amiket főleg a tapolcai fenn- 

 síkon Halápon és Sümegen találni oly sűrűn, mint akárcsak a Góbi sivatagban. 

 Érdekes továbbá annak a konstatálása is, hogy a pleisztocénben besüppedések 

 iitján keletkezett négy kisebb tó a hullámverés partmarása folytán miként 

 egyesült a mai nagy Balatonná, amelytől jelenleg egyedül még csak a keszt- 



31* 



