38 ISMEBTKTÉ8. 



sem terjedt tovább. A pliocén képződinéuyek teljesen hiányozui látszanak. 

 A pleisztocénből tcrraszmaradviínyok, valamint mésztufa lerakodások láthatók, 

 söt az is elég tekintélyes (7 — 8 m.) a Maros mai árterén. 



A tektonikai viszonyokra tórvo át, előadó kiemelte az első melalir- 

 törésnek fontosságát, mert ez mintegy előre jelezte a Marosvölgy itteni szaka- 

 Bzáuiik irányát (K-Ny.). Keletkezését i'igy hajlandó magyarázni, hogy ez volt 

 a J^ihar és l'ojána-lUiszka egyensúlya megbillenésének első következménye. 

 Ezzel párhuzamos törés az is, amely Vajdahunyad és üyalár közt nyomozható 

 8 a melyen a vasércek tahUliatók. Nem valószínűtlen, hogy ezek egykorú 

 törések s azt mutatják, hogy ez a terület K-Ny irányú árkos vetődésre mutat 

 hajlandóságot. Mert igaz ugyan, hogy a következő, még szintén mezozói 

 törések, melyeken kvarcos porfiritek tódultak föl, az előbbieket derékszög 

 alatt metszik, de a paleogénbeu ismét határozottan K-Ny-i irányú hasadék- 

 rendszer mutatható ki. S ez utóbbi törésvonalak határozták meg a miocén 

 tenger partvonalait. Ezekhez a partvonalakhoz alkalmazkodnak a fiatalabb 

 miocén törések, amelyeken a dacit s főkép az amíibolos andezitek föltódultak. 



A miocén legvégén, sőt esetleg a pleisztocénben egy ujabb árkos vetődés 

 nyitotta csak meg az Erdélyi Medence vizeinek útját az említett paleogén 

 gáton keresztül. Fölemlíti előadó, hogy a Déva vidéki sósvizek, sekély vizi 

 miocén faunák, a miocén üledékek magukban is mind ellene szólnak az 

 eddigi Nopcsa-féle föltevésnek, mely szerint a mai Marosvölgy már a miocén - 

 ban is tengerszoros volt. Érdekes, hogy a többször említett gát még ma is 

 kitűnik annyiban, hogy a földrengések alkalmával határozottan hullámtörő- 

 nek bizonyul. Ezen a gáton át nem nyúlt át az Erdélyi Medence belten- 

 gere a Magyar Medencébe. Az erdélyi miocén tengeröböl tehát csak Déváig 

 terjedt, erre mutat az is, hogy a sótelepülés utolsó nyoma Déva mellett van. 

 Az Erdélyi Medence egész a pliocénig zárt tó volt s a Marosvölgy 

 kialakulása csak a pliocént követő időkben történt. 



G.1ÁL tanárnak felfogására nézve megjegyezhetjük, hogy a dévai gát 

 tényleg valószínűnek látszik, azonban az is bizonyos, hogy a Fehér-Körös 

 mentén Brád és Nagyhalmágy között az erdélyrészi miocén tengeröböl köz- 

 lekedett a Nagy Maí^'yar Alföld miocén tengerével. 



Gaál tanár nagyon figyelemreméltó adatokat közölt a rioUtok kitörési 

 idejéről, a melyet a felső oligocénbe helyez, épúgy miként a helyi üledé- 

 keket is a felső oligocénbe sorozza. Az előadónak eme megfigyelése 

 azonban nem épen új dolog. Ugyanis dr. Pálfy Móu U)0(j. évi fölvételi jelen- 

 tésében (111. oldal) a liparit erupcióját már az alsó mediterrán 

 felső részére helyezi. Nagyág környékén a mediterrán mélyebb rétegében 

 már régebben észleltek trachitos közetzárványokat, amiket összetévesztve a 

 daeitokkal. ezeknek korát jóval idősebbnek gondolták, holott ezek a zárványok 

 liparittól származtak. Dr. Pálky kimutatja, hogy a liparit erupciója Nagj'ágou 

 jóval előbb következett be, mint Tresztya környékén. A helyi üledékekre 

 vonatkozólag lÜO."). évi jelentésében (05. old.l kifejti, hogy a vörös kavicsos 

 agyag alsó részének vörös tarka kifejlődése annyira emlékezett a Sárd-borbándi 

 Szigethegységben kimutatott felső oligocén rétegekhez, hogy ezen réteg- 



