170 ÜAÁL ISTVÁN 



kott'U's tudoiiiásul Vfijiii, hu ez cikkem iiiffíínisiikor (1908 uoveinber hó) már 

 kuzeiin kuzt lehetett voluu. TeriiieKZetes itzoubuu, liogy erre ii luerev álliís- 

 poutrii seiiinii esetre sem helyezkedtem volna; így is azonban annyi tény, 

 h(if,'y Kormos dr. úruak erre u dolpozatiira alapított elsöbbsígi igénye teljesen 

 alaptiiliiii, auuiil is iiikiibb, mert lUOS december 3-iiu tai'lott elöadiisora alkal- 

 mával, amikor a V. anlviuu-t is érintettem, hallgatóim közt tisztelhettem. 

 Ilyformán tehiit még ha jogosnak is ösnierera el az 1905. évi cikkének elsőbb- 

 ségét, azt a bizonyos osorreud»-et minden esetre helyesbíthetném. 



Ebben az iriinyban azonban nem is volt mAs célom, mint annak kimu- 

 tatiisa, hogy Kormos dr. úr — aki, mint nyilvánvaló, nagy fontosságot tulaj- 

 donít iiz ilyfajta kérdéseknek - - téved a sorri'nd megállapításában, illetve 

 nem mérlegeli eléggé pártatlanul azt : mikor, hol és mikép megjelent mun- 

 kákkal támaszthatunk jogosan elsőbbségi igényt? 



Ez az egyik. A másik pedig az, hogy ha már megjegyzésre méltatta 

 KoiiMOS dr. úr a V. anli(ii<a-t, talán érdemes lett volna megemlíteni azt a 

 korulményt, hogy míg az a Sárréten határozottan csak a pleisztocén kép- 

 ződményben fordul elő, addig Déván alluviális iszapban található, (későbbi 

 munkámban ugyan éppen a V. unlvpiu jalapján ó-alluvium u ak minősí- 

 tettem), s euuélfogya arra következtetni, hogy az előzőleg recenseknek minősített 

 balatonedericsi példányok is valószínűleg fossziliák, egyáltalán nem lehet. Sőt 

 ellenkezőleg, mind inkább nyer valószíni'íségben a föltevés, hogy ez a faj 

 recens állapotban is (>lőkerül vizeinkből. 



S végül: ha már ennyit megírtam, legyen szabad még azt is hozzáfűz- 

 nöm, hogy zoogeografiai tekintetl)en alighanem egészen mindegy, hogy a 

 V. imtiijua minő sorrendben keriilt elő Bulatonederics, Déva, illetve a fejér- 

 megyei Sán-ét negyedk(U-ú képződményeiből. 



Kelt Déván. 1910 februárius hó 26-án. 



SÜCCÍNHA SOHümiAniIERI AOT)HEAE ÍS TJMXOPHVSA 

 DlirVTAXA AÍ^DRKAE MAGYAPtOESZÁG rr,EíSZT(i('ÉN 



FATINÁ.ÍÁ13AN. 



Irta : Kokmos Tivadar dr. 



1875-ben Matyasovszky Jakab, a m. kir. földtani intézet volt osztály- 

 geológusa, somogjTnegyei útjában, Zákány vidékén járt, ahonnan a Magashegy 

 keleti oldalán levő löszrétegekböl érdekes puliiitestií-fauuát hozott. Ez a kis 

 gyíijtemény mindezideig földolgozatlan volt, mígnem a közelmultbau kezeim- 

 hez került. Minthogy a fauna mindenképpen érdekes, amennyiben olyan 

 alakok is vannak benne, amelyek híizai pleisztocén irodalmunkban eddigelé 

 nem szerepeltek, ezt az alábbiakban röviden méltatom. 



