17 J KOItMOS TIVADAR 



Azt. li<>t;y úfíy a t?t'rc'ln'iRÍ. inint ii /.ilkáiiyi fiiuim ott liclylu'ii élt az iizt 

 niagiibii foj^laló luniKikos Iöhz kfli'tki-zt'.si! idcjéln'ii s üsszomOHiisát csiipáu itz 

 időszakos osözóspk orodrnéuyoztók, most már miif;uin is tisztáu liltoni s így a 

 nic'sszi>l)l)röl való odaliordatils föltevése elowik. Azt azoiibau, hogy ezek a uagy 

 uedvcsségt't igéuylö fajok iiiéfí aliliaii az idöhcu is, amikor a liőiiiérséklct a 

 inainál ulacsoriyabb s a levegő pilratartalina uagj'ol)b volt, erdövegetáció Délkiil 

 élhettek volna - mai életmódjukat ismerve - el nem hihetem. Az ellenben 

 lehetséges, hogy ezek az erdők nem voltak nagy területekre^ kiterjedő őserdők, 

 hanem csak erdőfoltok és galériaerdők, aminőket a folyók mentén ma is 

 találunk. Kgyebekbeu, mint azt más alkalommal kifejteni alkalmam lesz. ezek- 

 nek a magyarországi löszalatti homokos löszöknek a fauniíja a németországi 

 hasonló képződésekével tökéletesen megegyezik s lnitraii az ó-diluviiiinba. 

 vagyis helyesebben az alsó-])leisztocéubo helyezhető. 



Nevezetes és a faunaelemeknek a pleisztocén korszak óta végbement 

 lielyváltoztatására reiidkíviil jellemző, hogy 187(j-l)an ugyancsak Mattyasovszky 

 Zákány környékén (a Zákány és Légrád közt húzódó dombvonulat aljiiu) a 

 mai fauna képviselőiként következő fajokat gyűjtötte: 1. lli/uliniti nitrus 

 JIiCH. — 2. Zonitvf verticilhiy: Feh. — 3. Fnitiiicnln Iriimzonu c. Pfk. — 

 4. Camiii/laca planosinra Lam. — 5. Ci/ilustomd rlrfianx Mull., a melyek — 

 a Hyalinia nitcus-t kivéve — ma mind ii horvát faunaterületre jellemzők s 

 a melyek közül kettőnek (F. Icncozami, ('.. jduncxpirii) nálunk eddigi tudo- 

 másunk szerint ez a legészakibb előfordulása.' 



A S. Scimhmucheri s a L. (Hlnviund a hazai plei-ztocén irodalomban 

 eddig ismertetve nem lévén, rövid jellemzésüket alább adom: 



Siirciiii'ii (J^iirena) SihuluiKirlicri Andkeak. 



.•>>'. nhloiujd var. Scliiihnmrlicri Andükae nDer Dihivialsand von Hangeu- 

 bieten im UnterElsass etc. Abhdlg. i!. Geol. Sjiezialkarte v. Eleass-Lothringen. 

 Bd. IV. H. II. p. 07-(;il. T. 11. f. '.)(i— lü(i. (Stra.sRl)urR 1884.). 



A liáz nagyobb, zöniökebli. mint a S. (iMonga-é, héja vas- 

 tagabb és csúcsa toiiii)ább. Méretei: magassága: KI Ii2 mm., szé- 

 lessége: 6 — 7 mm. 



Lelőhelye : Zákány (Somogy megye) Magashegy. 



Ezt az alakot állaiidi) bélyegei a í>. oblonf/ii-U>\ távoltartják. 



]J)iiiupli(isii ililui'htiia .\ndeeae. 



L. pahisiris var. dilaviana Andreáé, !. e. p. 7(i. 'If. II. fig. 1—3, und lü. 



Ezt a fajt magasabb, karcsú alakja, nagyon kevéssé boltozott kanyaru- 

 latai, sima. alig in fűzött varrata a /,. pubi^Irh-MA jól megkülönböztetik, oly- 



' Friiliciihi Iciirotonát omlit 1'k.i.leobius Strobkl a Balaton mellékéről (Studi 

 Bu la Malacologia ungherese. Pavia. 1850). ez az adat azonbau a legnagyobb való- 

 szinüség szerint tévedésen alapszik. 



