188 ISMKIITKTÉSKK. 



Li'guiitíyiililirc'í-zt tiktoiiikus c^VHÓuck i>< fzi k. iiiclvikiuk kiijicsmi iiicg- 

 folelö szi'lvi'nyt'kkol inegviliinosítvn kapjuk ii tfriilef triiisKÍdüsziiki ki-pzöcl- 

 nii'iiyfiiK'k liclmtó Icínisiit. KüIoikíscii a felső triász jcllciiizi''sóröl van szó, mert 

 a tenili'teii ez adja a Ief,'t6l)l) tufjot. Részletes jellemzést találuuk a triásztasok 

 kifejlődósi módjiiró!. faunisztikai ós fáciesviszouyaikról, analo<; kópzödinényeik- 

 röl. A leírásból szinte scirok között olvassuk azokat a i)ehézs''<;ekct, melyek- 

 kel szerzőnek lépten-nyomon nufíkíizdeuie kellett a hasonló kifejlödésíi kép- 

 zödinónyek korbeli viszonyainak megállapításánál, köviilotek koresésénél, s az 

 egyes képződmények között több lielyntt oly szépen kimutatott átmenetek 

 kikutatásáuál. Határok kijelölése kiilonbozö képződmények között nagyon 

 nehéz, de az átmenetek kikeresése jóval nehezebb. Minden sztratigraíiai adat 

 túlnyomó részében a szerző által gyűjtött s különböző szakférfiaktói földolgo- 

 zott gazdag faunával van igazolva. Egyes rétegekből olyan nagy fauna-folsoro- 

 lást találunk, liogy szinte a köviilotek eldorádóját képzelnénk magunk előtt, 

 ha nem tudnánk, hogy hosszú évek fáradságos gyűjtéseinek eredményei ezek. 

 Nagyon elősegíti a sztratigraíiai tájékozódást a negyedik rész, melyben a fácies- 

 kifejlődés és az alpesi vonatkozások tárgyalását olvassuk. A veszprémvidéki 

 triászképződmények között főként márgás-meszcs és dolomitos fácies az ural- 

 kodó. A terület nagyobb részét a fődolorait borítja, tehát a dolomitos fácies 

 túlsúlyban van. .\z alsó- és középsőtriász tagok jól egyeztethetők az alpesi 

 képződményekkel, a karuiai emelet képződményeinek rokonsága azonban már 

 legföljebb csak a fácicsváltozásban mutatkozik. A fáciesviszonyok és üledék- 

 keletkezés áltabinos tiirgyalását az egyes emeletek képződményeinek beható 

 jellemzése követi a területen tett észleletek összefoglalása gyanánt. Messze 

 vezetne mindezt itt részleteznünk, csak megemlítjük, hogy az aniszuszi. ladiui, 

 karni. nori és rhét emeletekbe tartozó ké])ződmények jellemzésénél nemcsak 

 a Bakony geológiájának kérdéseit lielyesi>íti és tisztiizza, hanem az alpesi 

 viszonyok számos homályos részére világít reá. Tárgyalása tömör, világos, 

 érthető s — ami szakmunkánál elég ritka - magyaros is. Nagy feladata volt a 

 szerzőnek, de derekasan meg is oldotta azt. Munkáját igazán méltányolni esak 

 az tudja, aki — hogy saját szavait idézziik — «járta a Bakonyt, különösen 

 annak déli részét azon szándékkal, hogy altalajiiuak összetételét megismerje ; 

 aki látta, hogy a többnyire vékony lösztakaró alól mily gyakorta s mily vál- 

 tozatosságban liukkauik az elő; aki nj'omozta az abráziós fensíkoknak kőzet- 

 törmelékkel teljesen eli)()rított felületein a számos törésvonalat, amelyeknek 

 mentén sokszor — mondhatni — az összes triász alig néhány négyszögkiló- 

 méternyi területen hihetetlen kaleidoszkopszeiü képben jelenik meg. » 



E sorok írójának szintén volt ebben része, sokszor érezte is g\-öngesé- 

 gét a felmerülő nehézségekkel szemben : volt aMiau a helyzetben, hogy lát- 

 hatta ezt a lelkesedést, fáradhatatlauságot. melylyel Laczkó munkáját végezte, 

 azért csak mély tisztelettel i.dvözölheti szerzőt, aki sokoldalú lekötöttsége mel- 

 lett minden akadályt leküzdve feladatának ilyen szépen megfelelt. 



*'— r — 



