ISMKUTKTKSEK. 189 



l.iu/.kó l)»'/.sű: Vrs/.|»róm városának és (á(|al»li környé- 

 kének n*'**i<*<.n>li l«'íl'ás:i. (Két ííoolóíiai térképpel és esív táblával. 

 Mathenmtikai és torniészottiid. éitosítö, XXVIl. k. 6. fiiz.) 1909. 



A füutebb ismertetett luuuka részben a tiuloniáuyos akadémia hozzá- 

 járulásával és megbízatásából készült, azért szerző főbb eredményeit össze- 

 foglalva az akadémia színe előtt is beszámolt végzett munkájáról. líz a dolgo- 

 zat tehát csak rövid kivonata az előbbinek, mivel azonban épen csak az ered- 

 mények tömör foglalatát adja, jó áttekintést nyújt azoknak, kik a részletekbe 

 hatolni nem akarnak. — v — 



l)r. tíviila IM-inz : Dic Vcniletsclieruug (h's nördlíchen 

 Teiles »l«'s zontralon Tion-sclian (lebinjos. Mit 1 Karto, 7 Tafeln, 

 und ±2 Fig. im Texte. Mittli. d. K. k. Geogr. Gcsellschaft im Wien, 1909, 

 Heft 1-3. 



A szerző 190G-bau az északi Tien-sánnak eddigelé ismeretlen területét 

 járta be, eleinte az Almásy expedíció tagjaként, később egyedül, csakis kirgiz 

 embereitől kisérre. Munkaterülete az Ignatjew és Krassnowtól, de főképen 

 Merzbaehertöl és Friderichsentől bejárt és ismertetett területhez csatlakozik. 

 Főképen a Bayumkol, Narynkol és mellékfolyóik környékét, azok forrás- 

 vidékét járta be (összesen 37 völgyet), továbbá az Issykkul tó környékét. 

 Mindezekről igen figyelemreméltó észleleteket közöl. Mindenekelőtt a mai el- 

 glecseredésnek képét egészíti ki megfigyeléseivel. Számos völgy fejében és 

 azok körül sorakozó kar-okban konstatálja a jégárakat és azok morénáit, néha 

 AZ eddigi adatokkal szemben is (Merzbacher). Eészletesebben leírja a moré- 

 náktól feldi'zzasztott Akköl tavat s az ugyanabban a völgyben lévő többi fel- 

 töltött tó medret, továbbá a kakpaki Karakol tavat, mely szintén egy hatal- 

 mas homlokmorénával van felduzzasztva s a szerző részint talán a legszebb 

 alpesi jellegű tó a Tiensánban. Leírja a pleisztocén eljegesedés nyomait : az 

 U alakú völgyeket, moréuákat, lépcsőket s a ma kiürült kar-fülkéket. Tapasz- 

 talatai alapján két glaciális periódust tételez fel egy közbeékelődö iuterglaciális 

 periódussal. Behatóbban foglalkozik az Issyk kul tónak s a környékbeli folyók- 

 nak terraszaival. FRiEDERicHSENnel négy tavi terraszt különböztet meg s ezzel 

 bizonyítja, hogy az Issyk kul a pleisztocénben a mainál jóval nagyobb kiterje- 

 désű volt. Ezzel kapcsolatban néhány a pleisztocénben meglévő s később fel- 

 töltött tavat konstatál. A ma feltöltött Karkara-Kegeu medence és a Tekes 

 medence pleisztocén tavának vize a szerző szerint összefüggött. A folyóter- 

 raszok száma helyenkint 1—6 közt váltakozik. Szabályként kimondja, hogy 

 azokban a völgyekben, melyekben pleisztocén glaciális teknők vannak, két 

 terrasz biztosan konstatálható, míg amely völgyek a pleisztocénbau eljegesedve 

 nem voltak, azokban csak egy terrasz van. Kettőnél több terrasz csak a me- 

 dencék szélein észlelhető, amelyek a tavak vízszintváltozásáuak következmé- 

 nyei. Megjegyzi továbbá, hogj^ a folyóterraszok helyenkint változó száma 

 lokális háborgató befolyásoknak tudandó be. Külön fejezetben >zól a szerző a 

 klímaváltozás kérdéséről. Ahhoz a nézethez, hogy a jégkorszak után szárazabb 

 és melegebb éghajlat kezdődött, mely jellegei az éghajlatnak máig folyton 



