S18 l'AI'r KAIIULY 



dűlt. UKVuiit'siik Hdum I-'ehknc úr 1!M0 jiiii. Húii (íootiTrnoiiK-tcrrol a fúrólyuk 

 "tli m iiu''lysó(,'ln'ii 2()"2 C'' liőiiu'-rséklctt't mért. A 4-4'J'ü 4-5()'1 niélysógbea 

 liöHM úr 18^ diilúst koustatiílt 11'> rdó ininybHu. Inuét a 405 ni mélységig 

 bzürko palás af,'yaf;inár};ilk váltaku/tak apró^zoiiiíí lioniokrétcgekkol. liclycnkint 

 sok szenes iiiiiradviinynyal. Az I. sz. fúriis Icírásáhan eiulítt-ttfiii, liOfíy itt a 

 földi gázt HöHM úr clüszür a 400-470 in között észlelte, s nevezetes, hogy 

 a szóliauforgó ÜL számú fúrásban is a 460 ni-l)en levő homokos rétegekben 

 nmtatkozott először a földi gáz, amelynek nyomása azonban oly csekély volt, 

 hogy üzemközben az öblítő víz teljesen lefojtotta, s Hohm úr csak a csövezel 

 szakadat- miatt támadt szünet közben figyelhette azt meg. A 465 - 489 méter 

 között szürke palás ttgyagnulrga a főkőzet, aprószemíí homokrétegekkel, ame- 

 lyekből csekély mennyiségi! égőgáz ömlött ki. A vésőbeleszorulás a 489'95 m 

 mélységben sajnos olyan végzetessé vált, hogy a III. számú fm-ást a folyó év 

 április hó 1-én beszüntették. De Lóczv tanár úr kívánságára jelenleg a HL 

 számú fúrás mellett, ettől délfelé l.j méternyi távolságban, ismét egy új lyukat 

 fúrat a kincstár, amelyet Illfí^ számmal jelölnek, 



Fúrófechnikai szempontból igen érdekes az a kísérlet, amelylyel a fúró- 

 lyuknak a függélyes iránytól való eltérését megálla])ították. Uöhm Febk.nc 

 leírása szerint az .eltérést 165 milliméteres csövekből összerakott 50 méter 

 hosszú csőrakattal határozták meg, amelynek közepére volt szerelve a 40 cm 

 hosszú szelence, amelyben a súlyos függélyző vas lógott. A szerkezet felülről 

 bedobott vasrudacska ütésére ejtette le a függő vasat, amelynek az aljába szerelt 

 tű az alul levő ólom lemezen nyomot hagyott. A tü.szi'irásnak az ólomtárcsa 

 középpontjától való távolsága mutatta a 40 cm hosszú szelence elhajlását a 

 függélyestől, s ebből mogállapítottiik az 50 m hosszú csőrakat elhajlását. 

 Sajnos, hogy az elliajlás irányát a szerkezet nem mutatta. A mérések ered- 

 ménye ez volt: — 50 m között az eltérés O'OO m; az 50—100 m között 

 S-aim: 100—200 m között 12-07 m ; 200-300 m között 16-25 m ; 300— 400 

 méter között 16-20 na. s 400- 500 m között 8-10 m. Ha ezek az eltérések egy 

 irányban lettek volna, úgy n fúrólyuknak a függélyestől való eltérése 56 ra-t 

 is meghaladna. Ez azonban nem valószínű, hanem régi tapasztalás szerint a 

 sármási III. számú fi'u-ás is ide-oda hajladozva görbült jobbra-balra egyaránt. 



Mindezeknek megismertetése után rátérek tulajdouképeni tárgyamra : a 

 gáztadó n. számú fúrás tárgyalására. 



A föhlifjázt adó II. sxáinú fúrás Kissárinás lialáráhaii. 



Ez a fúrás a kissármási liatárban fekvő Yeszprcmy-fóle birtokon, 

 a nagysármási I. számú fúrólyuktól északkeleti iránj'ban 2-9 km.-nyi 

 távolságra van, ós 1908. évi november hó 26 án kezdték meg a rét 

 szélén, a vasúti töltéstől 80 méternyire. A fúrást, amelj^ szintén 

 szabadesés! készülékhez kapcsolt vésővel, vizöblítéssel történt, ugyan- 

 csak Thi'Manx Henrik, hallei mélyfúró vállalkozó végezte, Neumayh 



