asi 



i'Ai'i' KAiioi.y 



EriMlméiiyck. 



Ha szemügyre vesszük n Mezőség eddigi fúrásait, a következőket 

 állapíthatjuk meg. 



A nagysármási I. számú fúrás 627 méter mélységig tisztán a mező- 

 ségi rétegekben mozgott: homokos padokkal váltakozó agyagmárgákbaii. 

 amelyek között az 51<i, ")40 és 578 m. mélységek körül néhány centi- 

 méteres dacittufa rétegecskék is mutatkoztak. Ugyancsak az 500 m 

 mélységtől lefelé növényi maradványok, globigerinák, tengeri kagyló 

 és csiga lenyomatok kerültek elő. A kikerült maradványok a wielicskai 

 és főkép az ottuangi schlierbeli kövületekkel egyeznek. Az Erdélyrészi 

 Medencének szóbanlevő rétegei tehát a schlier-képzödménynek felelnek 

 meg. amelyet hol az alsó mediterrán emelet felső részébe, hol a felső 

 mediterrán emelet alsó ré.szébe helyeznek, sőt a badeni tályag s lajta- 

 mész egykorú képződményének is tartják, mint ugyanazon periódusnak 

 különböző faciesét. Egyszóval a mezőségi rétegek a mediterránkorú 

 medencének nyílt tengeri képződményei. 



A kissármási II. sz. fúrás 100 — 150 m mélységéből számos növényi 

 maradvány került elő, a többek között egy fenyőnek a tűlevele, amely a 

 mezőségi palákban egyebütt is gyakori. Az uszadékos, áradás hordta növénj' 

 maradványokkal együtt jelentkezett a gázkitön-s is. A gáztartalmú homokos 

 rétegekből az tűnnék ki. hogy az I. sz. fúrás 500 -530 méteres réteg- 

 csoportja a n. sz. fúrás 20—50 m rétegeinek felelne meg, míg a 

 növényi maradványok arra utalnak, hogy a-: I. sz. fúrás 500—530 m. 

 rétegei a II. sz. fúrás 120 — 150 m rétegeinek felelnének meg. 



Bármiként is van a dolog, annyi bizonyos, hogj- az I. és II. fúrás 

 között északkelet felé emelkedő rétegsorozattal van dolgunk". 



