OLÁHLAPÁD KÖRN'VÉKÉN'EK FÖLDTANI VISZON'YAI. 341 



közökbou mcaelout ellentmondó irodalmi adatok indítottak arra, liogy Nagy- 

 enyed környékének ezon a pontján beható tiinulin.inyokat végezzek a szarmata 

 emelet rétegeire vonatkozólag s amonnyilu'u lehetséges a fölmerült irodalmi 

 ellentmondásokat tisztázzam. Mielőtt azonban ezekre a részletesebb tauuliuii- 

 uyaimra rátérnék, röviden összefoglalom az irodalom és saját megfigyeléseim 

 alapján a terület felsömediterrán üledékeire vonatkozó adatokat, hogy iigy a 

 közbetelepült szarmata rétegeki-öl, mint az egész kis vidék geológiai fölépí- 

 téséről lehetőleg tiszta, részletes képet adhassak. 



A szóbanforgó vidék földtani viszonyait a legszebben rajta keresztül folyó 

 iiláhlapádi patak mély eróziós árkai tárják föl, mert rövid lefutása alatt átlag 

 :2öO m eséssel ömlik a Marosba s így egymásután vágja át a holoccn, pleisz- 

 toeén, pannóniai, szarmata és felső mediterrán üledékeket egészen az alaphegy- 

 ség triász korú melaürjáig. Ez a tömeges kőzet ugyanis a neogen parti üle- 

 dékek kizárólagos régebbi alapja, amennyiben ugy a Parau bubi, mint a 

 Parau lazului nevű, tájképileg is igen szép, föltárásokban, rajta közvetlenül 

 a felsömediterrán rétegek lajtamészkő faciese van. Különben mind a két patak 

 meder gyönyörűen igazolja azt a Lóezy-féle törvényt, hogy a folyó ^izek 

 mindig a partálló, keményebb közetekbe vágják medrüket a puhább kőzetek 

 mellett. (18. ábra.) 



A Parau bubi mély árkában van a lajtamészkö a legszebben föltárva. 

 Az erre a helyre vonatkozó irodalomban a szerzők (Herepey, Koch, Lörekthey. 

 T. Kóth) egybehangzóan egy alsó lithothamniumos és egy fölső mészmárgás 

 kifejlődését említik. Ezzel szemben én tüzetesebb tanulmányaim alatt a Parai 

 buhi-ban és az a fölött ENy-ra elterülő erdős legelőn a felső mediterrán parti 

 faciesének még kétféle, egymástól úgy kőzetanyagbau, mint l'aimábau 

 részben különböző kifejlődését figyeltem meg. A melafirra ugyanis nem 

 közvetlenül az igazi lajtamészkő telepszik, hanem a kettő között különösen 

 a hatalmas föltárás alján három-négy méter vastagságban, fölfelé fokozatosan 

 meszesedő szürkésbarna konglomerátum van. Ennek a konglomerátumnak 

 melafirrögei a legtöbb esetben egészen gömbölyűre vannak lekerekítve a több 

 kg-os darabokig, az egészen közeiparti hullámverés jeléül. Kövületei közül, 

 amelyek a kőzet eredetéből kifolyólag többnyire rosszmegtartásúak, a leggyako- 

 riabbak az echinodermaták héjai, épen úgy, mint a fölsőorbói kifejlődés középső 

 szintjének alsó rétegeiben, azzal a különbséggel, hogy ott kitűnően megmaradt 

 állapotban találliatók, míg itt a kemény konglomerátumból ritkán lehet ép 

 példányokat kiszedni. Gyakori kövülete még ennek a rétegnek egy többé- 

 kevésbé gömbös kifejlődésű bryozoum faj, a Cellepnra f/lobularis Bn., mely- 

 nek kisebb-nagyobb gömböcskéit sűrűn találtam különösen a P. bubi árok 

 jobboldalán. 



Elz a bryozoum kübiuiien a konglomerátumra következő lithotliamnium- 

 pados és gumós dlitliothamnium szinti) -ben sem ritka. 



A lithothamniumos szint szilárdabb padjai Lörenthey tanár mérései 

 szerint 17°-kal a medence felé dűlnek. Szépen látszik ez. különösen a föltárás 

 ÉXy-ra fordult részében, ahol a kőzet eredetének is szép bélyegét láthatjuk. 

 A patak mentén ugyanis fölfelé haladva a föltárás elején alig 0'5 — 1 m vastag 



