A MÓORÁDI KIRÁXDULÁíi. 375 



kint lerohanó záporok vize liord le ós lialmoz fi'l az útimnti kis vízmosás- 

 ban. Itt az uralkodó kvarcitkavics luollett aláreiulcltiii í,'rafitos kvan-itpala, 

 gránit, porin, kvarcit és koptatott kovásoilott fadaniliok szerepein ok. Feljebb 

 az erdő liatáráu belül a kiemelkedobl) andezit és andezittufa hegyek közt egy 

 elég széles platón vezetett át utunk, a hol nliil szintén az első mediterrán 

 rétegek vannak jelen, de a fölszíuen podzolos talaj borítja ezeket. Ebben a 

 fölszíui talajban szintén számos kisebl)-nagyol)i). részben fújt kvarcitkavics hever 

 elszórtan. Ha az itt s a Középhegységben egyebütt oly nagy mennyiségben 

 szereplő alsómeditei-rán enieletbeli kvarcitkavics eredési helyét keressük, 

 úgy mindenekelőtt ki kell emelnünk, hogy a mai Középhegység túluyomólag 

 mezozoi mészkőből és dolomitból felépített tömegéből nem származtathatjuk 

 azokat. Okvetlenül egy régi, részben a mai Középhegységtől DK-re a Dunán- 

 túlon és Alföldön, (valamint talán a mai Börzsönyi hegység táján s attól 

 ENy-ra létezett) hatalmasan felgyűrt kristályos pala és grá- 

 nit alaphegységet kell feltételeznünk, amely a felső mediterrán 

 emelet előtt összetöredezett s vehemens vulkáni erujiciók kíséretében lesülyedt. 

 Csakis ebből a régi alaphegységből származtathatjuk az oligocénkorú hárshegyi 

 homokkövet s a meiliterrán emeletnek partközelségre utaló sokszor hatalmas 

 nagyságú kvareitkavicsait. 



Nyugat felé Szokolyahutáuál alkalmunk volt a Gránátos-hegy gránát- 

 tartalmú biotitos andezitjét megtekinthetni, amelynek mállása foMáu 

 számos ikoszitetraedes gránát-kristály válik szabaddá. Fölötte nyiroktalaj fek- 

 szik. A Szokolyahutától lefelé Verőcére menő völgy oldalait biotitos- amíi- 

 bolos andezit alkotja, amelyben újonnan kőbányát is nyitottak. Délebbre 

 az andezit és andezittufa fölé Szokolya község körül lajt a mészkő telepszik. 



A kirándulásnak egyik igen érdekes pontja volt végül a Puucz-árok, 

 diatomaceás j) alá inak megtekintése, a (hatomaceás palák Pantocskk .J. 

 vizsgálatai szerint* túlnyomólag Swirella striatula E. bacillariaceiík héjjait 

 tartalmazzák. 



Ezt az előfordulást dr. Schafabzik elnök úr, már 3G évvel ezelőtt ismerte. 

 Ujabban (1899) dr. Bőckh Hugó foglalkozott vele.- A kb. horizontálisan fekvő. 

 néha lokálisan kissé gyűrt, szürkés, sőt néha egész fehér, finom leVeles-palás 

 diatomacea-pala r/tegek 2 — 3—6 m vastagságban vannak feltárva a Puucz- 

 árokban és mellékárkaiban. Ezek a diatomacea palák szürkés agyagos homok 

 és márga rétegek kíséretében lépnek fel, amelyek szintén édesvízi karakterűek. 

 Koruk, miután az audezíttufa fölé települnek sőt részben tufás sztratumokkal 

 váltakoznak, jogosan felső mediterrán emeletbelinek tekinthető, aminek ezt 

 BóCKH H. is tartja. A diatomaceás rétegek fölé néhol nyirok, másutt 1 ősz- 

 szerű barnássárga agyag telepszik. Az utóbbi közbezár olyan vékony rétege- 

 ket is, amelyek mocsaras térszínre utalnak, továbbá olyant, amely az alatta 



* Pantocsek J. Beitrage zur KenDtniss der foss. Bacillarien Ungarns. 11. 

 Nagytapolcsány, 1889. és Földt. Közi. 1891. .300. old. [német. p. 338.] 



- BöcKH Hüoó : Nagymaros környékének földtani viszonyai. A m. kir. Földt. 

 Int. Évkönvve. XHI. k. 1 f. i«»9. 



