47(1 TRRITZ PÉTKR 



liatú.sii alatt igen Hok pzerves anvRf; Rviüemlik fel a vasköves fokban. 

 Melej^'et)!) klíma alatt a talaj jobban kiszárad. A Hzáraz talajba a nyári 

 záporok Hokkal mélyebbre tudnak oxigént levinni ; ez az elem ha a vaa- 

 kövoB fokba jut le, megkönnyíti a szerves rész elbomlását s ennélfogva 

 ilyen klímájú tájakon a vasköves fokban csak kevés anyag maradhat 

 meg. Pld. Németországban óceáni klíma alatt a vasköves fokban I7"u ig 

 felszaporodbatik a szerves anyag, míg melegebb és szárazabb fekvések- 

 ben 3 — 4% a rendes mennyiség. De egy és ugyanazon a vidéken is 

 lehet különbség, a hátas fekvésben jobban elbomlik a szerves anyag 

 mint mély fekvésben, mert a háton szárazabb a talaj, míg a völgyben 

 nedvesebb. 



A ine%ősé{|i réyiók íöltlje. 



A mezőség földje az erdei föld szerkezetétől nagyon különbözik. 

 A mezőséget fünövényzet borítja. A füvek anatómiai szerkezete és élet- 

 feltételei nagyon különböznek a fákéitól. A füveknek rövidebb, de sűrű, 

 szálas gyökérzetük van, mely főként a felső A szintet hálózza át. A füvek 

 nyárderekára már meghozták a termést s elszáradnak, gyökérszálaik 

 javarésze elhal s bomlásnak indul. A bomlás földben történik. Az erdő- 

 ben a fák alatt, mint láttuk, ezzel szemben föld felett bomlik a szer- 

 ves anyag. A földben pedig mindig jut elég bázis a bomló szerves 

 anyaghoz, tehát szabad sav nem alakulhat, csak szerves só, mely 

 kevéssé oldódván vízben, nem igen mozdul el a helyéről, hanem ott 

 marad. Ennélfogva a füves térségek földjének az .1, azaz a legfelső 

 színtje nem lugozódik ki, hanem a bomlási termények felszaporodása 

 révén inkább sóssá válik. 



A talajnedvesség elpárolgása nyáron a legnagyobb fokú, de ekkorra 

 már a fűnek nagy része elszárad s a földet nera védi meg többé a szél 

 kiszárító hatása ellen. A talaj felszíne most már erősen párologtatja a 

 nedvességet. A felső rétegek vízvesztesége az altalajból pótlódik s a 

 téli nedves időszak alatt a mélybe szivárgott csapadékvizek a nyári 

 aszályos idő beálltával felfelé húzódnak, magokkal hozzák természete- 

 sen oldott sóikat is. E sók túlnyomó része mész, továbbá egy kevés 

 magnézia és alkália, szénsav, kénsav, klór és foszforsavhoz kötve. A víz 

 elpárolgása után ezek a sók a felső szintekben megszilárdulnak és rész- 

 ben kikristáhosodnak. A mezőségi talajokból ilyen módon a csapadék- 

 vizek nem lúgozzák ki a mállási terményeket. Mert bár a nedves idő- 

 szak alatt lúgoznak ki némi sót a felső rétegekből, a lemosott mennyi- 

 ségnek javarészét azonban a nyári időszak alatt a mélyből felfelé mozgó 

 talajnedvesség visszahozza s elpárolgása után ott lerakja. A közölt 

 tanulmányokból világosan kitűnik, hogy a talajnedvesség cirkulációjában 



