AllATOK A CEBITHIUM VIVAlilI OI'PENH. KOCÉN ELŐFORDULÁSÁHOZ. 621 



lyek bütykökkel vaunak ellátva. A spii-iilis luityoksorok erősségre eltóruek egy- 

 miistól. Legerősebbek a leghiitulsó sor bütykei, ezután erősségben a negyedik sor 

 bütykei kövctkezuek, aztáu a barmadik s végül a második suréi. Néha, nagyritkán 

 még egy ötödik igen gyenge spirális él is jelentkezik. Az utolsó kanyarulaton a 

 negyedik bütyöksor alatt több bütyoktelen él mutatkozik, melyek közül kettő ere- 

 sebb, a többi gyenge. \'adász példányaitól az én példányaim csak két — • úgy hi- 

 szem — lényegtelen pontban térnek el. Az egyik az, hogy a kosavini Cerithium 

 vivarii diszítése, nevezetesen a felsőbb bütyöksor sokkal gyengébb, a másik pedig 

 HZ. hogy ugyancsak az én példányaimon a két középső bütyöksor egyik-másik 

 példányon egy időre összeolvad, úgyhogy olykor egy-egy félkanyarulatnyi 

 hosszúságban csak három bütyök van. X két bütyöksor az összeolvadás után 

 azonban csakhamar újból ketté válik. Egyebekben a kosavini példányok a kós- 

 diakkal — melyekkel alkalmam volt közvetetleuül is összehasonlítani őket — 

 igen jól megegyeznek. 



Az a körülmény, hogy a kosavini C. vivuríin helyenkint csak három 

 bütyöksor mutatkozik, azt a gyanút kelthetné, hogy ezek a Cerithiumok a 

 C. baccaluni Begt. fajhoz tartoznak, mely Oppenheim szerint Koncánál olykor 

 négy bütyöksorral fejlődik ki. S ha JjRO.NGNiART eredeti ábrája jó volna — amint- 

 hogy ZiTTEL és OppEXHEiM szeriut nem az, — akkor kevésbbé haboznék pél- 

 dányaimat Brougnuet fajával azonosítani. Zittel elismerten jó ábrája azonban 

 egészen más típusú [alakot tüntet fel, melynek bütykei ritkábban állnak, s 

 amellyel ennélfogva példányaim semmi esetre sem azonosíthatók. 



A Crrilliium vivíirii Oppenh. Kosavin mellett abban a faunában szere- 

 pel, melvről 1884-beu ^Fradscher adott lajstromot, s amelyet az 1910. évi 

 nyári felvételek alatt Kosavinnál Kormos Tivadar s kisebb részben magam is 

 újból begy jtöttam. Nem akarok ebben az előzetes jelentésként szereplő közle- 

 ményben véglegeset nyújtani, azért csak annak igazolására, hogy a C vivarii 

 Oppesh. tényleg roucai faunában lép fel, felemlítem, hogy társaságából eddig 

 meghatároztam a következő fajokat: Glaiiconiu eocccena Oppenh.; Cerithium 

 cakaratum Brgt. ; U. aculeatwn Schloth; C. penlugonxitum Schi/OTh; C. vi- 

 cenlinum Bat; C. Castellini Begt; (i Vidcuni Brgt; Trochus snhno- 

 vatiis Bay. 



Vannak itt azonkívül Cyrenák (Cyrena fíuylei Bay?); Xaticák (köztük 

 egy a N. parisiensishoz közelálló faj) stb., melyeknek vizsgálata még folya- 

 matban vau. Mindenesetre a közöltekből is kitűnik, hogy határozottan ronca- 

 rét€gek azok, amelyekben a C. vivarii Kosa^ánnál előfordul úgy, hogy most 

 már két helyről is ismeretes ez a faj az eocénből. 



Vizsgálataim befejezte után természetesen részletesebben fogok a C. vivarii 

 Oppenh. fajra is visszatérni. 



Kelt Budapesten, 1910. november hó 20-án. 



