r>-.'t llXiUl NOI>C8A KKKKNC l>R. 



Erzsóbi't-iuiifía-slatokou nyilván aiuii Kchakfarzik Kzuriiit alsó liuszkoru ho- 

 mokkő ulii K'jt, melyet viszont továbi) nyugatra kristályos palák födnek. 

 A Szapúry-fiirilő möfjott a líaszpala natíyou meszes és kalciteres; a Hétforrás- 

 nál valamint a Munkforrásnál a sötót mészkő majdnem palás és részben 

 agyaf^os, a Cseruavölfíy mentén mindenütt kvarchomokkovön települ ; végre 

 ennok a mészkőnek egész habitusa nyilván különbözik a Damogled és Vurvii 

 SusktUai viláffos szürke, sőt majdnem fehér titon-neokoni mészkövétől : mind- 

 ezek a körülmények amellett szólnak, hogy a Csernavölgy lejtőin mutatkozó 

 mészkővonulatokat a titontól elkülöníteni és ama liaszkoru mészkövületekhez 

 kell számítani, melyek messzebb északkeleten a Lapusuyik és Oláh Zsil völgyei- 

 ben ismeretesek. 



Ha ezt tesszük, szük.ségkéi)pen az eddigitől eltérő magyarázatot kell ad- 

 iHiiik a Csernavölgy tektonikájának. Ekkor a C'sernavölgyben feltörő gránit — 

 normjílis rétegsorozatuak véve : kristályos palák, alsóliasz, mészvouulat felső- 

 liasz, diabáztufa • - egy kétfelől törésektől határolt aatiklinális boltozat magja. 



A mellékelt 52. ábra legjobban tünteti fel az említett viszonyokat. 



.\ tektonikai viszonyoknak itt librázolt felfogása azért tér el lényegesen 

 a dr. ScHAFAnziK közölte* szelvényektől, mert az utóbbiak tekinteten kívül 

 hagyják a liaszjialának előfordulását a Cserna bal partján és a kvarchomok- 

 kövét a jobb parton, továbbá, mert nála a Hétforrást 'metsző szelvényben a 

 kvarchomokkö hiányzik a mészkő és a gránit között. 



Kelt Ujaradon. 1910. ji'inins hó 1-éu. 



)II.\RGIHIT NAGYBANV.AUOL 



Irta : Lów .Márton dr.'"* 

 — Az .í:i-ik ábrával. — 



Tavaly nyáron a Szatmár megye és Óradna bányáiba tett tanulmány- 

 kirándulásom alkalmával Nagybányán a Kereszthegyi bánya IV. szintjén egy 

 ásványstufát gyűjtöttem, melyen fényes fekete kristályesoportok voltak. A stufát 

 megmutatva Kiiexner József tanár úrnak, a kis kristályokat felismerte mint 

 miargiritet, amit a rajta megejtett vizsgálatok be is bizonyítottak. Ezt a ritka 

 eziistércet először Mohs " választotta el a sötétvörös eziistérctöl (jtirargirit) 

 mint kiilön válfajt. Később Rose H.* megvizsgálja chemiailag és miargiritnek 



i L. ScHAFARZiK F. Az sldunaí Vaskapu-bef;ység geológiai viszonyainak és 

 történetének rövid vázlata. Földtani Közlöny XXXIII. IfldS. KI. tábla. 



- Előadta a Magyarhoni Földtani Társulat lülO december 7-i szaküléseo. 

 ■^ MoHs: ürundriss d. Min. IS'24. 2. tiOli. 

 " H. Rose: Pogg. Ann. 1829. 1.5. 4G9. 



