(i30 PAPP KAItOLY 



A) MIórt It'tl iiH'llözv*' ii Itáiiyás/.ati és Koliás/ati K(|ye- 

 süh't? kónli Lazau /.oi.tan if;uzgutó úr. Ez az u pont, uniily iiiiiitt már e^y 

 osztcudiivil ezi'ltítt vitás íi(íyem táraadt. Ugyanis a Báuya 1909 december 

 25-iki szAniiihau A ^í agyar li irodalom v a s 6 r c k <5 s z 1 e t e című elő- 

 zetes jeleutéseuiheu a következőket írtam : «Az Országos Magyar Bányászati 

 ós Kohászati Egyesülőt, abban a felterjesztésében, amelyet 190tí-baD a vasérc- 

 kivifel nieggátlása (•éljiil)ül a magyar korniiinylioz intézeti, Magyarország vas- 

 érckészletét 71.180,ÜUU tonnára becsüli. Minthogy pedig a jelenlegi éretermelós 

 1. 1)00,000 tonna könil van, e szerint a becslés szerint Magyarország vasérckész- 

 lete 44 év múlva teljesen kifogyna. Ennek a becslésnek célzata természetesen 

 az, hogy minél sötétebb színben tüntesse fel hazánk vasérckészletét a kormány 

 előtt. Eszerint tehát túlságosan alacsonynak látszik, amiért munkám alapjául 

 nem is vettem. » Ezekért a helytelen kifejezéseimért a Bánya 1910 jan. 30-iki 

 számában liocsáuatot kértem az Országos Magyar Bányászati és Kohá,szati 

 Egyesülettől, amely nyilatkozatomban azután a nagyon tisztelt Egyesület tit- 

 kársága meg is nyugodott. Későbben a célzatosságról szóló helytelen kifejezé- 

 semet a munka stockholmi kiadásában teljesen kihagytam. Ehelyütt is ismé- 

 telem, hogy a nagyon tisztelt Egyesületet célzatossággal vádolni illetlen dolog 

 lenne: viszont azonban Lázáb Zoltán igazgató úr kérdésére meg kell monda- 

 nom, hogy sem a Bányászati Egyesület, sem semmiféle más társulat általános 

 irányú becslését alapul nem vettem, hanem iparkodtam a meglevő adatokból 

 minden egyes bányaterületnek az ércnienuyiségét a saját fejemmel becsülni. 



• A geológiai intézet becslése — folytatja Lázár úr — a reménybeli érc- 

 mennyiségnél túlkedvező és mivel sem indokolja azt a kijelentést, amellyel 

 mint meg nem felelőt, elveti a Bányászati és Koh.íszati Egyesület adatait, hogy 

 azok helyett más kedvezőbbeket sorakoztasson." Erre nézve megjegyzem, hogy 

 G.VL0CSY Árpád úr, az Országos Magyar Bányászati és Kohászati Egyesület 

 titkára olyan szíves volt, hogy elküldte még az 1908. év folyamán azokat a 

 kérdőíveket, amelyeknek alapján az Egyesület a vasérckészletét becsülte. Mind- 

 össze 20 kérdőíven volt határozott összeg kitüntetve, azonban olyan általános 

 vonásokkal vázolva, hogy ezeket alapul venni egyáltalában nem lett volna célszeríí. 



így pl. a Rimamurány-Salgótarjáni Vasmű Részvény- 

 társaság 1906 jan. I8án kelt 9.594. sz. átiratában a következőket írja : 

 oEzen felsorolt összes bányaművek és salaktcrmelö helyek feltárt vasércmenuyi- 

 sége 100.000,000 q-ra van kiszámítva. Hogy ezenfelül mennyi remélhető, azt 

 nem mondhatjuk meg, de különben is az ilyen találgatás semmiféle komoly 

 vállalkozásnak alapja nem lehet. » A Hernád völgyi Magyar Vasipar 

 Részvénytársaság érckészletéről pedig csak annyit ír, hogy fel 

 van tárva 700,000 q ; reménybeli érckészlete nagyon kevés, jóformán emlí- 

 tésre sem érdemes mennyiség ! 



A m. kir. állami vasgyárak központi igazgatósága 1906 

 febr. 25-én kelt 29,869. számú átiratában a m. kir. állami összes vasbánvák 

 feltárt vasércmeunyiségéről a következőket mondja : «a feltárt vasércmcnnjiscg 

 a fenti területeken 104.000.000 q s az előbbin felül még vagy 40.000,000 q 

 remélhető és pedig a legalsóbb bányaszintek alatti részekből". 



