689 l-AI'H KÁUULY 



A túlliajtiitt i> |i t í 111 i z 111 u >< feji'zctót u köviítkezokép vógzi Lazák 

 igazgató úr: aUyeu küriiliuéuyek ku/.ött uetn (■sodilljiik, lm a geulógiui intézet 

 340 luillió q-ni becsüli a gömöri vasórcvagyont, holott mi 165 millió q-nál 

 többet ki ueiii mutathatunk. > 



Ez az első luouiluta Lazák Zoltán úrnak, amit helyeson idéz munkám- 

 ból, üömör megyének összes vasóremennyisógét tényleg 340 millió méter- 

 mázsára becsiiltt-m, ós pedig a következő csojiortokban : 



A) föltárt vasércmennyiség ______ 9.923,500 t 



B) reménybeli vasórcmeunyiség ,_. .„ _, 12.3(JÜ.0tX) « 



tehát ezidöszerint vasolvasztásra használható 22.!2S3,5()0 t 



C) ezidöszerint vasolvasztásra nem használható 1 1.760,000 « 



Összesen A + /? -ff; _ 34.04-3,500 t 



azaz 340.435,000 métermázsa ös.szes vaséremennyiség. 



Hogy ez nem valami optimisztikus becslés, ennek bizonyságául közlöm 

 a következőket : 



EiSELE G uszTÁv : Gömör és Kishont törvényesen egyes lilt 

 vármegy énekBáuyászatiMouografiájában (Selmecbánya, 1 907) 

 az 514. oldalon a következőket írja: «A fennálló készletek becslése igen pro- 

 blematikus, azért annak gyakorlati jelentőséget nem tulajdonítunk, annyit 

 azonban jelezhetimk. hogy az eddigi feltárások a termelést a jelen keretek 

 között legalább 100 esztendőre biztosítják". 



Minthogy pedig Gömör megyének 1907. évi rasérctermelése 3.786,790 q 

 volt, ha szószerint vesszük a Monográfia becslését, vigy Ei8ele Gdsztáv úr 

 szerint 378.679,000 métermázsára kell tennünk Gömör megye vasérckincsét. 

 Ezzel szemben az én becslésem összegezése csak 222.835,000 q olyan vas- 

 ércet ad, amelyet jelenleg is sikeresen lehet feldolgozni ; de ha az ankeriteket 

 s egyéb vasolvasztásra jelenleg nem alkalmas érceket is hozzávesszük, még 

 úgy is alatta marad a 340.435,000 métermázsa Eisele Gusztáv úr 378.679.000 

 métermázsára tehető becslésének. Már pedig 1'jsele Gusztáv úr mint mini- 

 mális mennyiséget mondja ki a föntebb említett száz évre szóló készletét. 



Hogy túlhajtott optimizmusomat jellemezzem, még egy példát ragadok 

 ki a sok közül. Latinak Gyula úr a Vaj d a h un y ad i magyar kir. vas- 

 gyár és tartozékai című munkájában (Bányászati és Kohászati Lapok 

 XXXIX. évfolyama 43-ik kötetének 16. oldalán) Gyalár vasérckészletéröl a 

 következő sorokat írja: oAz altáró tehát a hozzáfűzött reményeket teljes mér- 

 tékben kielégítette és a jelenleg meglevő nagyolvasztók vaskőszükségletét további 

 100—120 évre biztosítja». 



Jlinthogy pedig a vajdahunyadi m. kir. vasgyár vaskötermelése 1907-ben 

 2.249,032 q volt, ha Latinak úrnak csuk a minimális 100 évre szóló készletét 

 vesszük is alapul, már így is 224.903,200 métermázsa vasérckészletet kell 

 Gyaláron a jeles főmérnök úr szerint fölvennünk. Ezzel a több helyről reális- 

 nak mondott becsléssel szemben az én becslésem (Irou Ore Ees. of tlie World, 

 pag. 290| a következő : A gyalári kincstári bányaterületen 



