ADATOK A DOLOMITKELETKEZÉS ELMÉLETÉHEZ. 47 
Sajnos, az ásványok egyik jellemző sajátságának a fajsúlynak meghatá- 
rozása ez esetben nem vezet eredményre, mert a fajsúlyok különbségei nagvon 
kicsinyek, az észlelhető ingadozásokhoz képest. 
Határozottabb választ látszik igérni ezen anyagok oldási és tensio viszo- 
nyainak vizsgálása. Ha két különnemű kristályos anvagot, mesterszóval élve, 
fázist oldunk, úgy a telített, a kristályos fázisokkal egyen- 
súlyban álló oldat összetétele teljesen független attól, hogy az oldatlanul 
visszamaradt részben mily arányban van a két anyag jelen és így hogy milyen 
az oldatlan rész összetétele. Ha azonban a két anyag kristályosan elegyedik, 
vagyis egynemű tömeget alkot és így csak egy kristályos fázist ad, úgy a fázis 
szabály értelmében, a telített oldat összetétele függvénye a szilárd anyag össze- 
tételének. Ennek következtében, ha a különböző összetételű kőzetekben két kris- 
tályos alkotórész van jelen, akkor a telített oldat összetételeazonos hőm é r- 
sékleten és nyomáson mindig ugyanazon összetétellel birna, függet- 
lenül, hogy milyen az alkotórészek viszonylagos mennyisége, de függően, hogv 
mily módosulatban vannak jelen; ha egynemű kristályokat alkotnak. 
akkor a kristályok összetételétől függ az oldat összetétele is. A karbonátok bom- 
lási (R CO, — R 07-CO,) tensiójára vonatkozólag hasonló gondolatmenettel 
levezethetjük, hogy mindig a maximális tensiójú anyag nyomását fogjuk észlelni, 
függetlenül, hogy vannak-e mellette más anyagok is. Az összetételtől való füg- 
gést csakis oly esetben észlelhetnőnk, ha az anyag összetételének változása mel- 
lett is homogen marad. 
A dolomitokkal nagyszámban végeztek oldási kísérleteket, amelyek azon- 
ban ezen szempontból használhatlanok, mert az egyensúlyi követelményeknek 
nem tettek eleget. Még a legújabb kíisérleteknél sem ügyeltek erre mint pl. PFaFF ! 
F. W. oly módon végezte ily irányú kísérleteit, hogy szitafalú porcellán tölcsérbe 
helyezte a porított anyagot, amelyet nagyobb edénybe helyezve óvatosan hig 
(195-os) ecetsavval öntött le. 24 órai nyugodt állás után dolgozta fel az oldatokat. 
Hogy mily távol maradt ez esetben egyensúlyi állapottól az oldat, talán azon 
előkísérletem érzékelteti legjobban, amelyet a kis-gellérthegyi dolomitporral 
végeztem. Ez anyag finomra dörzsölt porából 10 gr.-t Erlenmayer-féle lombik- 
ban 294-os ecetsavval öntöttem le. Naponta többször felráztam. Két hét multán 
légmentesen eldugaszoltam, hogy a temperált rázókészülékben az egyensúlyt 
beállítsam. Erre azonban nem került a sor, mert a bedugaszolás után összerázva 
még oly heves volt a 00, fejlődés, hogy a palack a kezemben széjjel robbant. Az 
oldási kísérletekből csak az esetben következtethetnénk, ha az összes egyensúly- 
tani követelményeknek (CO, nyomása stb.) eleget teszünk. 
Talán világot vet az ily észlelésekből vont következtetések különböző- 
sége, sőt merőben ellentétes volta okára, hogy pl. GoRur-BEsaNsz egyik ért- 
hetetlen hibával biró kísérlet sorozatát felhasználják, sőt a legújabb munkák 
(pl. DOELTER kézikönyve) is átveszik, anélkül hogy a hibát észrevennék. GORuP- 
BEsANEz ? CO, tartalmú vízzel oly kőzetet kezelt különböző időtartamig, amely 
1 N. Jahrb. f£. Mm. etc. Beilb. 23. (1907.) 
? Z. Dtseh. geol. Ges. 27. 500. (1875.) 
