A GERECSEHEGYSÉG KÖZÉPSŐ LIÁSZKORÚ KÉPZŐDMÉNYEI. 63 
A fauna földrajzi elterjedését feltüntető táblázat kijelöli azokat a 
helyeket, ahol rétegeinkhez legközelebb álló képződmények fordulnak elő. 
Ezek közül első helyen említendő a déli Bakony, Hinterschafberg, Hagen- 
gebirge és a déli Alpok. 
Képződményeink rétegtani helyének megállapításánál a brachiopo- 
dákat és kagylókat figyelmen kívül hagyjuk s a szint pontos megállapítá- 
sánál kizárólag az ammoniteszekre leszünk tekintettel. 
A felsorolt fauna kétségtelenül megállapítja rétegeinknek a középső 
liász felső részébe (OUENSTEDT: liász ő) való tartozását. Ha pedig az egyes 
alakokat nézzük, azt találjuk, hogy a legtöbb (Phylloceras Hant- 
kemi SCHLOENB., Phylloc. Zetes DORB. sp., Phylloc. Calais Man., Phwlloc. 
Capitamei Car. sp., Phylloc. alontinum Ggmm., Phwlloc. frondosum Rey. 510 
Phwylloc. Semseyi Pgrwsz, Lytoceras Sutneri Gxmy., Arteticeras Algovianum 
OPp. sp., Arteticeras Bertandi KILIAN sp., Harpoceras boscense REYwx. sp., 
Harpoc. pectinatum Men.) az Amaltheus margaritatus zónára utal. Egyesek 
(Phylloceras Inpoldi HAu. sp., Phwlloc. oenotrium Fuc., Phylloc. tenwistria- 
tum Man. sp., Lytoceras fumbriatum Sow. sp., Harpoceras bipunctatum Röm. 
sp.) közömbösek, ezek ugyanis a mélyebb szintekből, egyesek alsó liászból 
is ismeretesek; az Amaltheus spinatus BRuc. sp. pedig rétegeink fiatalabb 
korára utalna. 
OPPEL1I az Amaltheus margaritatus zónát tudvalevőleg két részre 
tagolta. Az alsó rész jellemezve van az által, hogy az Amaltheus marga- 
ratatus MowTrr. itt jelenik meg oly alakok társaságában, amelyek mélyebb 
szintekre jellemzők; a, felső részt pedig teljesen új fajok népesítik be, ame- 
lyek a nummismális márga (OvENxsTEpT: liász 7) kihalt alakjai helyébe 
lépnek. 
Ezeket tekintetbe véve kijelölhetjük rétegeink pontos sztratigrafiai 
helyét, amelyek faunájukra nézve látszólag egyeznek, de eltérést találunk 
közöttük, ha a fauna egyes elemejt, valamint a települési viszonyokat 
vesszük tekintetbe. 
Közvetlenül az alsó liászra települő sötétvörös szinű, mangángumós 
mészkő faunája, bár az Amaltheus margaritatus Mowxrr. nincs benne kép- 
viselve, oly alakokból áll, melyek az Amalih. margaritatus Mowxrr. társa- 
ságában (Phylloceras Capitanei Car. sp., Phylloc. frondosum Reyw. sp., 
ammoniteszes agyagos fáciese nem nevezhető pelagikus üledéknek, hanem fossilis hemi- 
pelagikus üledék, melynek analógja a mai üledékek között nincs. VAaApáÁsz felfogását el- 
fogadhatónak találtam s nézetét tekintetbe véve, a fauna földrajzi elterjedését feltüntető 
táblázatban UHLIG-nak a júraüledékekre vonatkozó genetikus beosztását ily értelem- 
ben módosítottam. Ugyanitt UHLIG xneritische Randzone kitételét cszegély fácies, gyanánt 
használtam s értve alatta a júratenger parti fáciesét (VApÁsz: Üledékképződési viszo- 
nyok, pag. 114.). 
1 OPPEL: Die Juraformation, 1856. pag. 237. és 250. 
