68 D: KULCSÁR KÁLMÁN 
Lytoceras Sutneri Gxy., Lytoc. triumphmnum HAu. sp., Ariteticeras Algovia- 
num Opp. sp., Artetic. Bertrandi KILIAN sp.) fordulnak elő, de fellépnek 
még olyan fajok is (Phylloceras Tipoldi HAu. sp., Lytoceras feimbriatum Sow. 
sp., Harpoceras bipunctatum Röm. sp.), amelyek mélyebb szintekből (OUEN- 
srTEDT: liász 7) ismeretesek. Ennélfogva faunánk megfelelvén az Amaltheus 
margaritatus zóna alsó részére adott OrPPEL-féle jellemzésnek, az azt 
bezáró képződményeket tehát szintén az Amal- 
thems ma are ar vtrartuns esz am tisarl 8 ós Tés ZréNDTe ISKOKÉTONK Se 
Ami pedig a sötétvörös, mangángumós mészkövekre konkordánsan 
települő világosvörös színű mészköveket illeti, azok faunájában az Arie- 
títes jellegű Harpoceras-ok (Arieticeras nem) helyét a tulajdonképeni Har- 
poceras-ok  (Harpoceras boscense Rezyw. sp., Harpoc. pectinatum MGn., 
Harpoc. cfr. Meneghimi VaAp.) toglalják el, egyes alakok pedig közösek 
az előbbi rétegek faunájával (Phylloceras Hamtkem ScCHLOENB., Phylloc. 
Lipoldi HaAu. sp., Phylloc. Capitanei Car. sp., Lytoceras fimbriatum Sow. 
var. alta Vap., Lytoc. postfimbriatum PRirwsz, Harpoceras Normanmanum 
d Orb. var. costicillata Wuc.), más alakok meg (Phylloceras Zetes DORB. sp., 
Phylloc. Zetes DORB. var. Bonarelh BErr., Phylloc. Calais MGH., Phyllo- 
ceras Emeryi Berr., Phylloc. alontnum Gemxm. stb.) ezekre a rétegekre 
szorítkoznak; de előfordul az Amaltheus spinatus BRuG. sp. 15, amely maga- 
sabb szintre jellemző. Ezeket tekintetbe véve a világosvörös színű 
mészkóveinik et" az A in art h e ús Mmana arat a ESÉS ZENG 
felső részébe kell helyeznünk. 
A lábatlani Tölgyhát kőfejtőjében feltárt, lokális kifejlődésű söt é t- 
szürke színű agyag megközelítő kora, kövületek híján, a tele- 
pülési viszonyok alapján állapítható meg s a középső és felső 
liász határára teendő. 
A "Gerecsehegység középső liászkorú  képződs 
ményei tehát három fáciesben vannak kifejlődve 
rög va jbTarehaompodás: Táreme sas ON ÉNGAVZONSTOT SÁS SZAR 
mészköwvwei (tatai KAálvániardzom: Mas kzorztó astra etés ez 
alsó részébe (OvEnsTEpDT: hász Tr) tartoznak, addig a ce- 
falopodás fácies vörös színű mészkövei (tulajdon 
képeni Gerecse) az Amaltheus margaritatus szint 
alsó és íielső részét képviselik; a hokádis kisegtés 
désű agyagos fácies pedig a középső és felső liász 
határára helyezendő. Ezek szerint tehát a Gerecsében a középső 
liász alatt az üledékképződést folytonosnak kell vennünk, amiből következik, 
hogy azokon a helyeken, ahol a fauna alapján az összes szintek nem mutat- 
hatók is ki, szükségszerűleg az egész rétegösszlet jelenlétével kell számol- 
nunk. 
A gerecsei középső liászkorú faunához legközelebb áll a déli Bakony 
