Va D: KULCSÁR KÁLMÁN 
A tatai Kálváriadomb durva szemcsés, vörösszínű mész- 
kövéből Kocn NÁNwDpoR dr. gyűjtötte. 
mTerebratula erbaensis Piricr. (I. tábla, 24—e., 34—c. ábra.) 
1852. Terebratula diphya var. SvuEss, Sitzungsb. d. k. Akademie VIII, pag. 557, Tat. 31. 
Fig. 15—19. 
1867. Terebratula Erbaensis PicrEr, Mél. pal. III. Etudes monogr. d. Terebr. de la groupe 
de la T. diphya, pag. 184, Pl. 33, Fig. 8. 
1896. Terebratula Erbaensis GRxco, II Lias sup. nel Circ. di Rossano Calabro, pag. 99 
Tav. I, Fig. 24—2b. 
SuEss az Erbahegyről egy sajátságos alakot sorolt a Terebratula 
diphya Cotn.-hoz, amely jellegeiben teljesen eltér tőle. Picrer a terebra- 
tulákról írt monografikus munkájában a 7. diphya Cotz.-ból kikülönítette 
és előfordulási helye után Terebratula erbaensis-nek nevezte volt el, minél- 
fogva az elsőség őt illeti. 
Háromszöges körvonalú alak, melynél a szélesség és magasság egy- 
máshoz való viszonya rendkívül ingadozó. A nagy teknő domború, leg- 
nagyobb vastagságát magasságának felső harmadában éri el. A nagy teknő 
búbja begörbült, kerek nyílással átfúrt, de a kis teknő búbját nem érinti. 
Az oldalmező a búb tájáról kiindulva a homlokperemig nyúlik, közepén 
némely példánynál erősen bemélyed, minélfogva körvonala a palackhoz 
hasonló. A teknők érintkezési vonala egyenes lefutású, a homlokperem 
szintén egyenes, de erősebben vagy gyengébben lekerekített; a két teknő 
érintkezési vonala éles vagy letompított. Felületét körkörös növekedési 
vonalak díszítik. 
Közeli rokonságban van a T. adnetensis Suess-el, de különböznek 
egymástól a teknők domborúságában, valamint az oldalperem lefutásában. 
Ugyanis a T. adnetensis SuEss-nél a kis teknő is meglehetős domború, az 
oldalperem pedig a nagy teknő felé hajolva ívalakban fut le, addig a 7. 
erbaensis Picr.-nél a kis teknő lapos, az oldalperem pedig egyenes lefutású. 
Fiatal korban hosszúkás, ovális körvonalú, legnagyobb vastagságát 
magasságának felső harmadában éri el s a homlokperem felé egyenletesen 
csökkenve a teknők egész éles vonalban érintkeznek. 
Magasság Íl mm s305 em 432 mama tes Tan a (A) EE KAT 
Szélesség okban át 24 KEZŰ KGK 33. ( rül 
Vastagság DK 12 ADA KEN EME TET KK 145 4 
Nagyon elterjedt faj. MENEGHINI, ZITTEL, UANAVARI a Központi 
Appeninekből, Böse az északkeleti Alpokból; újabban Vapász Anatóliá- 
ból említik. Eddigi ismereteink szerint a középső liászban gyakori, de elő- 
fordul a felső lhászban is. 
A Gerecsé-ből mintegy 60 példányban került elő. Igen gyakori 
