s2 Dr LIFFA AURÉL 
kizárja a kérsédes anyag adulár voltát, mert ennek közép-törésmutatója SCHROE- 
DER VAN DER KoLzKk idézett munkája szerint,! még a benzol törésmutatójánál 
is nagyobb, amennyiben n—1-53, míg DEs CLorzsaux ? szerint 3p—15237-nek 
felel meg. 
A törésmutató alsó határát keresve, tetrachlormethánt vettem, amelynek 
törésmutatóját az említett készülékkel: n—7-46-nak határoztam meg. 
Ezen indikáló oldatba ágyazva a kristálykákat, törésmutatójukat a tetra- 
chlormethánénál nagyobbnak találtam. Ezek szerint a kérdéses anyag törésmu- 
tatója n — 1501—1-46 között keresendő. 
Minthogy a benzol nem volt eléggé tiszta, helyette a valamivel alacsonyabb 
fénytörésű n — 1-495 gylolt elegyítettem körülbelül egyenlő mennyiségben a tetra- 
chlormethanhoz, miáltal a törésmutató felső határa: n — 7-485-re sülyedt. Ebbe 
ágyazva a kristálykákat, szegélyük már lesülyesztett kondensornál is alig volt 
látható; az indikáló közeg törésmutatója tehát igen közel áll a vizsgálat tárgyát 
képező anyag közép-törésmutatójához. SCHROEDER VAN DER Kozk eljárása azon- 
ban azt igazolta, hogy az indikáló anyag fénytörése még mindig nagyobb. A kris- 
tálykák törésmutatója e szerint n — 17485 és 1746 között fekszik. 
A xylol és a tetrachlormethán ezen elegyét tovább higítva tetrachlormethán- 
nal, a kristálykák határai teljesen eltűntek, majd lassan láthatókká kezdtek lenni 
aszerint, amint a tetrachlormethán gyorsabb párolgásával kapcsolatosan mind- 
inkább a xylol maradt túlnyomóan hátra. Az indikáló oldatok ezen elegyének 
törésmutatója tehát az, mely a vizsgált anyag keresett közép-törésmutatójának 
felel meg. Refraktometerrel meghatározva értékét n — 7-48§-nak találtam. 
Ismerve már most a törésmutatót és a kristálykák ama tulajdonságát, 
hogy vízben nem oldódnak, hevítve ellenben könnyen átlátszó üveggömbbé ol- 
vadnak, a törésmutató ezen értéke mellett csak  hydronephelit, mnatrolith és 
philpsit jöhettek szóba. 
Minthogy a hydronephelit sugaras, nyélszerű, ritkábban apró hatszöges pik- 
kelyeket szokott alkotni, kristályformájánál fogva ki van zárva s így csak a natro- 
hth és plulhpsit vehetők tekintetbe. 
Megkülönböztetésük, illetőleg a phillipsit több tulajdonságának felismerése 
céljából, a kérdéses anyag további optikai vizsgálatára tértem. 
Ez alkalommal mindenek előtt feltűnt, hogy parallel poláros fényben az 
egyszerűeknek látszó kristálykák, — hosszabbik tengelyüket beállítva az okulár 
pókszálkeresztjére — két eltérő árnyalatban fellépő egyénből állanak és ikreket 
alkotnak. Hogy a kioltási irányoknak az ikerhatárhoz mért helyzetét ezen rend- 
kívül apró kristálykákban megállapíthassam, az ikerhatár pontos beállítására 
a főtengelyre merőlegesen csiszolt kvarc lemezt használtam, miáltal az egyik 
egyén narancs, a másik pedig k ék színben jelent meg. 
A kioltási szög értékének meghatározására külön e célra alkalmas kristály- 
kákat válogattam ki s apróságukra való tekintetből, lehetőleg megbízható jó 
középértékekre törekedtem. Ezért három ikerkristályon, azok ikerhatárához, 
110, 31. lap. 
2? A. DEs ULOIZEAUX: Manuel de Mineralogie. Paris 1862. 331. lap. 
