A FOSSZILIS EMBER KÉRDÉSE. 947 
meleg klimájára jellemző. Mindezek alapján megállapítható, hogy a Homo Heidel- 
bergensis állkapcsát a legalsó diluviumba kell helyeznünk. 
Ami az állkapocsnak morfologiai viszonyait illeti, elsősorban feltűnik rajta 
az állkapocs és a fogazat közötti diszharmonia. A fogazat már teljesen beleesik a 
mai ember ingadózási körébe, míg az állkapocs morfologiai jellegei és fontosabb 
dimenziói szempontjából messze eltávolodik tőle. A fogazatnál kiemelendő, hogy 
a harmadik őrlőfog, az ú. n. bölcseségfog már feltünteti a mai emberre jellemző 
redukciót, mert a másik két őrlőfognál jóval kisebb, sőt a baloldali bölcseségfog 
a primitiv emberfogakra jellemző öt gumó helyett már csak alig négy gumót 
tüntet fel. Az állkapocs maga masszivságával, az állcsúcsnak teljes hiányával és 
más ősi jelleg által lényegesen eltér a mai ember állkapocs-tipusától. A legtöbb 
szakember a később tárgyalandó Homo primigemus fajba véli besorozhatónak, 
de úgy hiszem, SCHÖTTENSACK joggal különböztette meg attól a Homo Heidel- 
bergensis névvel. Ezt a felfogást a következő bélyegek erősítik meg. Az első az 
álcsúcsnak teljes hiányára vonatkozik. Volt alkalmam több Homo primigemius- 
hoz tartozó állkapcsot (Homo Moustertensis, Chapelle-aus-Saimts, Krapina) 
tanulmányozni, de egyiknél sem találtam az állcsúcs hiányát oly szembetünőnek 
s vele együtt az állkapocs állesúcsi részének hátrahajlását oly pregnánsan ki- 
fejezve, mint a Homo Heidelbergensis-nél. Ez a részlet már határozottan az anthro- 
poidok állkapcsára emlékeztet. Ezt a különbséget GORJANOVICS-ÍKRAMBERGER! 
is hangsúlyozza, midőn az emberiségnek két osztályba való sorozását ajánlja: 
homines amentales és homines mentales; az elsőben a heidelbergi embert, a másikba 
az összes többi embereket tartja besorolandónak. FnRizzi? az emberi állkapocs 
tanulmányozása alapján is arra az eredményre jutott, hogy tulajdonképen csak 
a heidelbergi ember teljesen állcsúcs-nélküli. Fontos ebből a szempontból ki- 
emelni, hogy a krapinai állkapcsok egyikén (a D állkapcson) tényleg észlelhető 
az állcsúcs előfordulása, igaz, hogy csak nagyon kezdetleges stádiumban. BoOULE 
egyik legújabb munkájában megemlíti, hogy a LA FeRassriz-beli Homo primi- 
geniushoz tartozó csontvázon is észlelhető egy kifejlődőben levő állesúcs.? 
A második fontos bélyeget, amely az előbbivel szoros kapcsolatban van, 
akkor figyelhetjük meg, ha a vízszintesen nyugvó állkapcsot felülről tekintjük. 
.Ebben az esetben a Homo primigeniushoz tartozó egyik állkapocsnál sem látunk 
annyit a symphysis belső részletéből, mint a Homo Heidelbergensis-nél, amely 
e tekintetben szintén közeledik az anthropoidoknak hasonló viszonyaihoz. Ez a 
két jelleg törzsfejlődéstani szempontból rendkívül fontos, hiszen tudjuk, hogy 
csak az embernek van állcsúcsa s lefelé menve az állatok sorozatában mindinkább 
hátrább hajló állkapoccsal találkozunk. 
Ezek és még sok más, itt részletesen nem tárgyalható bélyeg alapján azt 
1 GORJANOVIC KRAMBURGER: Der vordere Unterkieferabschnitt des altdiluvialen 
Menschen stb. Zeitschrift für induktive Abstammungs- und Vererbungslehre I, 1909. p. 411. 
? Dr. E. FRizzi: Untersuchungen am menschlichen Unterkiefer stb. Archiv für 
Anthropologie Band IX. Heft 3—4 pag. 252—286. 
3 Legújabban BovLE professzor szivességéből Párisban személyesen is meggyő- 
zödhettem erről. Ezek az észleletek bizonyítják, hogy a kezdődő állcsúcs már beleesik a 
Homo primigenius ingadozási körébe. 
