270 PÁVAI VAJNA FERENC§ 
felett 190 m Adria feletti magasságban azt a párkányt, amely valószínűleg az alsó 
pleisztocénkorú erózió nyománál szintén nem egyéb. Ha a babérces vörös agyag 
vastagságát tudnók, talán ugyancsak ezt a terrászt ismernők föl a 365 m magas 
Tocalu alatt, ahol lapos területen nagy gyümölcsösök vannak a falu felett 67 mé- 
terrel. 
Berzovára menve át, a jobboldalon már, az oláhok felső temetői körül, 
ugyanezt a magasságot találjuk meg széles területen. A feltárásokban itt meg- 
láthatjuk, hogy az alapot alkotó homokkövet és palás elválású agyagot sokszor 
10 m vastag vasborsos agyag takarja, amelynek alján sok helyen fehér zúzott 
kvarcrögök hevernek. Mindenesetre ezen a vidéken már további nagyon rész- 
letes kutatások és esetleg fúrások kellenek ahhoz, hogy az igazi alsó pleisztocén 
terrász helyét és rajta az esetleges folyóvízi kavicsot kimutassák. Odvoson felül 
a gozau rétegek felett a vörös agyag megint lapos területet borít a 200 m-es magas- 
sági görbe alatt s szemben a hosszuszói Dealul viilor oldalában, majdnem 50 m 
magasan ugyancsak csorbát látunk a lippai szoros felől nézve. 
De lássuk, mit mond a lippa-solymosi szoros maga! 
Ha a szorost keleti végéről nézzük a Hosszuszóra vivő útról, akkor lehetet- 
len észre nem vennünk, hogy az erdővel borított 218-as pont alatt csorbák vannak, 
amint már említettem, amelyeket a jókora erdő sem tud annyira elegyengetni 
lombjaival, hcgy azokat kis fotografián is ne rögzíthetnők. Az alsó a már leírt 
városi terrásznak felel meg, a felső pedig, amint a szorcs baloldali erdejében és 
a solymosi várrom alatt élesen kivehető, két részre tagolt sziklapárkány és ugyan- 
olyan csorba 50 m-rel magasabban a mai ártérnél, éppen megfelelnek az alsó 
pleisztocén terrász alapjának, amelyen itt természetesen éppen úgy nem marad- 
hatott meg semmiféle folyóvizi üledék, mint fennebb a zámi szorosban. 
A Medencében tent Felsőújvárnál, Miriszlónál, Gomkás és Apahidánál, Tövis- 
nél, Szászváros vidékén, Piskinél és a közbeeső helyeken is mindenfelé meg- 
találjuk az alsó pleisztccén terrász nycmait. A Maros, mint olyan, semmiképen 
sem folyhatott le sem a Sztrigy mentén, sem lennebb a Larugy felől jövő patak 
vidékén, mert ott a vízválasztó mai megassága 18 negyobb, mint amilyen magasan 
a Maros akár a piskii, akár a dobrai szakaszon járhatott egyáltalán a pleisztocén 
elején. 
Tehát a zámi szoroson okvetlenül át kell hoznunk már az alsó pleisztocén- 
ben a Marost. De tovább haladva sem találunk sehol Lippán alulig olyan mai 
vízválasztót sem, amelyiken át a mai ártér felett 60 m-rel is magasabban folyó 
Maros átfolyhatott volna. A lippai nyeregről még feltételezhetnők, hogy a pleisz- 
tocén elején átfolyt rajta a Maros, hiszen alig 70 m-rel magasabb a Maros szoros 
feletti ártérnél, de fúrási adatok hiján, amelyek a nyereg tetején a vasborsos agyag. 
pontos vastagságát adnák, nem merem mondani. 
Arra pedig, hogy a Marosnak ezen a völgyszakaszán a pleisztocén elején 
olyan sivatagos állapotok lehettek volna, amilyenek mellett lefolyástalan terü- 
leteken egy Maros elenyészhetett, semmiféle adatunk sincsen s így nem marad 
más bátra, mint az, hcgy a Marost az eddigi biztos és sejtett adatok alapján a 
maga teljességében már a pleisztocén elején kialakultnak tekintve, az erdély- 
részi medencéktől szorosan a mai eróziós és nem tektonikus út- 
j án hozzuk át a nagy magyar medencébe, az Alföldre, amint azt jórégen kifeje- 
